ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 р.
Справа № 923/934/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Клепай З.В. при секретарі
Кудак М.І., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Мелітопольський
олійноекстракційний завод", м.
Мелітополь Запорізької області

до Приватного сільськогосподарського
підприємства "Новогригорівське", с.
Новогригорівка Генічеського району
Херсонської області.

про стягнення 33082, 33грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Безух А.М., представник,
дов. від 07.06.2014року;

від відповідача - не прибув.

Позивач звернувся з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача 33
082,33 грн., у тому числі - З0790,50 основного
боргу як надмірно сплачені за насіння
соняшника в рахунок договору № 01м-303,
146,78 грн. 3% річних, 975,03грн. проценти за
користування чужими грошовими коштами
та 1170,04 грн. втрати від інфляції.

Відповідно до заяви про зменшення
позовних вимог 17 липня 2014 року
Відповідачем було здійснено часткове
погашення заборгованості у розмірі 24
840,30 гривень, а тому позивач просить
розглянути позов з позовними вимогами
про стягнення боргу у розмірі 5 869,20
гривень, відсотки за користування
чужими грошовими коштами у розмірі 975,01
гривень, 3 % річних у розмірі 146,78
гривень, індекс інфляції 1170,04 гривень,
судові витрати в розмірі 1827,0 грн.

Відповідач повідомив про те, що за
його думкою на день звернення позивача
з позовом борг складає - 24840грн.30коп.,
оскільки позивачем при звернені з
позовом не врахована переплата за
соняшник, що отриманий позивачем по
накладній №44 від 05.09.2013р., за який
позивач не розрахувався.

Відповідач також просить не
розглядати справу, оскільки він
розрахується по боргам з нового врожаю.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши представника позивача -

в с т а н о в и в:

18 вересня 2013 року між Приватним
акціонерним товариством
"Мелітопольський олійноекстракційний
завод" та Приватним
сільськогосподарським підприємством
"Новогригорівське" був укладений
договір поставки № 01М-303 насіння
соняшника.

Приватне акціонерне товариство
"Мелітопольський олійноекстракційний
завод" здійснив оплату насіння
соняшника на суму

147 500,00 гривень.

ПСП "Новогригорівське" здійснила
поставку насіння соняшникова у розмірі
39590 кг до 19 вересня 2013 року на загальну
суму 116 790,50 гривень. Інших поставок
насіння соняшникова здійснено не було.

Відповідно до п. 9.1 Договору даний
договір вступає в силу з моменту
підписання його сторонами та діє до 31
грудня 2013 року. Отже, на момент
припинення договірних відносин у ПСП
"Новогригорівське" в користуванні
залишилась сума коштів в розмірі З0790,50
гривень, а на день розгляду справи - 5
869,20 гривень.

Оскільки закінчення строку дії
договору є закінченням дії прав та
обов'язків сторін, які визначені
договором (ч. 1 ст. 631 ЦК України), то з
моменту закінчення строку дії договору
(тобто 31.12.2013р.) зазначені кошти є
такими, що утримуються без достатніх
правових підстав.

Посилання відповідача на те, що
позивачем при звернені з позовом не
врахована недоплата за соняшник, що
отриманий у позивачем по накладній №44
від 05.09.2013р., за який позивач не
розрахувався, не приймається судом до
уваги, оскільки не підтверджується
належними доказами.

Як вбачається із видаткової
накладної №44 від 05.09.2013р., що поставка
насіння соняшника по цій накладній
здійснена відповідачем в рахунок
договору №Д-000948 від 05.09.2014р., а не
договору № 01М-303, який став підставою
для звернення з позовом. З пропозицією
здійснити взаємозалік відповідач до
позивача не звертався.

Таким чином сума, на яку
відповідач на день звернення позивача
з позовом складала не відвантажив
соняшник З0790,50 гривень, а на день
розгляду справи складає 5 869,20 гривень.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про: 1)
повернення виконаного за недійсним
правочином; 2) витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином взаємовідносини сторін
регулюються ст. 1212 ЦК України, оскільки
підстава для отримання коштів
відповідачем відпала та кошти
вважаються набуті відповідачем
безпідставно. Відповідно до ст. 1213 ЦК
України набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна 5 869,20
гривень,

За таких обставин сума 5 869,20 гривень
підлягає задоволенню.

По відношенню до суми 24840грн. 30коп.,
сплачених відповідачем після
звернення позивача з позовом,
провадження у справі припиняється по
п.1.1 ст.80 ГПК України. Судовий збір в цій
частині покладається на відповідача.

Позивач також просить стягнути з
відповідача відсотки за користування
чужими грошовими коштами у розмірі 975,03
гривень на підставі ст.536 ЦК України, 3 %
річних у розмірі 146,78 гривень, індекс
інфляції 1170,04 гривень, на підставі ст.625
ЦК України відповідно до якої Боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Щодо сум 3 % річних у розмірі 146,78
гривень, індекс інфляції 1170,04 гривень,
на підставі ст.625 ЦК України , то
господарський суд виходить із того, що
відповідно до п. 5.2 Постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" обов'язок
боржника сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних не виникає у випадках
повернення коштів особі, яка
відмовилася від прийняття зобов'язання
за договором (стаття 612 ЦК України),
повернення сум авансу та завдатку,
повернення коштів у разі припинення
зобов'язання (в тому числі шляхом
розірвання договору) за згодою сторін
або визнання його недійсним,
відшкодування збитків та шкоди,
повернення безпідставно отриманих
коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки
відповідні дії вчиняються сторонами
не на виконання взятих на себе грошових
зобов'язань, а з інших підстав.

Вказане також передбачається і нормами
ст.1214 ЦК України, яка прямо передбачає,
що особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, зобов'язана відшкодувати всі
доходи, які вона одержала або могла
одержати від цього майна з часу, коли ця
особа дізналася або могла дізнатися
про володіння цим майном без
достатньої правової підстави. З цього
часу вона відповідає також за допущене
нею погіршення майна. Особа, яка набула
майно або зберегла його у себе без
достатньої правової підстави, має
право вимагати відшкодування
зроблених нею необхідних витрат на
майно від часу, з якого вона зобов'язана
повернути доходи. У разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (стаття
536 цього Кодексу). З урахуванням
викладеного сума спочатку 30790грн. 50коп.,
а на день розгляду справи - 5869грн.20коп.
не є грошовим обов'язком відповідача, а
є його обов'язком повернути
безпідставно отримане майно, тобто
грошові кошти у цьому випадку є майном,
а не грошовим обов'язком відповідача та
відповідно чинне законодавство
передбачає можливість стягнення
процентів на підставі ст. 536 ЦК України,
яка передбачає, що за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором між
фізичними особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

П. 6.1- 6.3 Постанови Пленуму ВГСУ від
17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" встановлено, що
проценти річних, про які йдеться у
частині другій статті 625 ЦК України,
необхідно відрізняти від процентів за
користування чужими коштами,
передбачених статтею 536 названого
Кодексу. Стягнення процентів річних є
заходом відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і одночасно, як
зазначалося, способом захисту
майнового права та інтересу кредитора,
тобто зобов'язанням сплатити кошти,
тоді як проценти, зазначені у статті 536
ЦК України, - це плата за користування
чужими коштами, в тому числі
безпідставно одержаними, збереженими
грішми (стаття 1214 ЦК України). За таких
умов позов в частині стягнення 3 %
річних у розмірі 146,78 гривень, індекс
інфляції 1170,04 гривень, судові витрати в
розмірі 1827,00 грн. задоволенню не
підлягає.

Підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством
(наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК
України). Спільним для цих процентів є
те, що вони нараховуються саме у зв'язку
з користуванням чужими коштами.
Положення ж частини другої статті 625 ЦК
України в частині сплати процентів
річних застосовуються за наявності
порушення грошового зобов'язання. Тому,
зокрема, якщо в законі або в укладеному
сторонами договорі передбачено розмір
процентів за користування чужими
коштами (стаття 536 ЦК України), то це не
позбавляє кредитора права звернутися
до боржника з позовом про стягнення як
зазначених процентів, так і трьох
процентів річних (якщо інший їх розмір
не передбачено договором або Законом) -
за наявності порушення боржником
грошового зобов'язання.

Позивач при нарахуванні процентів за
користування чужими коштами
використав ч.1 ст.1048 ЦК України
відповідно до якої врегульовано
питання стягнення процентів за
договором позики та не має ніякого
відношення до правовідносин щодо
повернення безпідставно набутих
коштів. Договір поставки № 01М-303
насіння соняшника розмір процентів за
користування чужими коштами не
містить, а тому в цій частині позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись п.1.1 ст.80, ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного
сільськогосподарського
підприємства "НОВОГРИГОРІВСЬКЕ",
Херсонська обл., Генічеський район,
село Новогригорівка, вул.
Комсомольська, буд. 22 ,
рахунок 6 в ПАТ АТ "Райффайзен Банк
Аваль" м. Київ на користь Приватного
акціонерного товариства
"Мелітопольський олійноекстракційний
завод", Запорізька область, м.
Мелітополь, вул. Фрунзе, 31; ІПН 27 п/р 6821 МФО 300528 АТ
"ОТП Банк" - 5 869,20грн. грошових коштів та
1700грн. 39коп. витрат по оплаті судового
збору.

3.По відношенню до суми 24840грн. 30коп.
провадження у справі припинити.

4. В задоволенні суми 2291грн. 83грн.
відмовити.

Повне рішення складено 25.07.2014р.

Суддя
З.В. Клепай