КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р. Справа№ 910/5584/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Малярчук Ю.Б.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 05.05.2014р.

у справі №910/5584/14 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю НПП
«Укргазгеоавтоматика»

до Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування»

про стягнення 67 071,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю НПП
«Укргазгеоавтоматика» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» про стягнення з
останнього основного боргу в розмірі 62
189,15 грн., пені в розмірі 113,18 грн.,
інфляційних витрат в розмірі 1 181,59 грн.,
три відсотки річних в розмірі 3 587,63 грн.,
а також про стягнення судового збору.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05052014р. у справі №910/5584/14
позовні вимоги задоволені повністю,
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю НПП
«Укргазгеоавтоматика» 62 189,15 грн.
основної заборгованості, 113,18 грн. пені,
3 457,52 грн. 3% річних, 1 181,59 грн.
інфляційних витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування» звернулось до
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вказане рішення та прийняти нове
рішення. Апелянт вважає, що судом
прийнято до уваги неправильний
розрахунок штрафних санкцій і,
відповідно, стягнуто неправильну суму
3% річних.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю НПП
«Укргазавтоматика», надало
апеляційному суду письмовий відзив на
апеляційну скаргу, за яким вважає
необґрунтованою скаргу, просить
відмовити в її задоволенні, а рішення
Господарського суду міста Києва від
05.05.2014р. залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014р. було
прийнято до провадження апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» та
призначено її до розгляду на 04.08.2014р.

В судове засідання, призначене на
04.08.2014р., представник позивача не
з'явився та подав клопотання про
розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

Правовідносини між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
покупцем, виникли на підставі Договору
поставки №47/11-Д від 20.10.2011р., за умовами
якого постачальник передає і оплачує
продукцію відповідно до специфікації,
яка додається до цього Договору і є
його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 3.2. Договору дата поставки
товару - до 31.12.2011р. згідно рознарядок
покупця.

Згідно з п. 4.2. Договору ціна товару
включає ПДВ і вказується в
Специфікаціях.

Відповідно до п. 4.5. Договору загальна
вартість Договору визначається
загальною вартістю поставленого
товару відповідно до Специфікацій та
становить 67 543,35 грн.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що
покупець проводить оплату по факту
поставки товару протягом 45 календарних
днів з дати поставки на підставі
видаткової накладної шляхом
перерахування коштів на рахунок
постачальника з урахуванням ПДВ на
умовах, зазначених в Специфікаціях.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач поставив відповідачеві товару
на загальну суму 67 543,36 грн. згідно
видаткових накладних №679 від 23.12.2011р.,
№86 від 21.02.2012р., №97 від 06.03.2012р., №119 від
30.03.2012р.

Відповідач неналежним чином виконав
свої зобов'язання щодо оплати за товар,
сплативши кошти в сумі 5 354,21 грн., з
огляду на що у нього перед позивачем
рахується заборгованість 62 189,15 грн.

У відповідності до ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути
обумовлено не будь-яким, а лише
належним його виконанням. Під належним
виконанням зобов'язання розуміють
виконання належній особі, в належному
місці, в належний строк (термін), з
додержанням усіх інших вимог і
принципів виконання зобов'язання. Якщо
учасники зобов'язання порушують хоча б
одну з умов його належного виконання,
зобов'язання не припиняється, а
змінюється, оскільки в такому разі на
сторону, яка допустила неналежне
виконання, покладаються додаткові
юридичні обов'язки у вигляді
відшкодування збитків, сплати
неустойки тощо. Виконання таких
додаткових обов'язків, як правило, не
звільняє боржника від виконання
зобов'язання в натурі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

За змістом ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідачем не надано апеляційному
суду доказів погашення заборгованості
перед позивачем за Договором.

Оскільки відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання, то
позивач просить стягнути з нього суму
пені в розмірі 113,18 грн.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у
разі порушення зобов'язань наступають
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК
України, законом щодо окремих видів
зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій (неустойки,
штрафу, пені), зміна якого за
погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 7.7. Договору за
порушення термінів оплати покупець
(відповідач у справі) сплачує на
користь постачальника (позивача у
справі) пеню в розмірі 0,001% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу, але не більше
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Таким чином, правомірним є стягнення з
відповідача на користь позивача суми
пені в розмірі 113,18 грн.

Оскільки відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання, то
позивач просить стягнути з нього також
суми 3% річних та інфляційні витрати.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Апеляційний господарський суд
погоджується з розрахунком суми 3%
річних та інфляційних витрат,
нарахованих позивачем та вважає
правомірним стягнення х відповідача на
користь позивача суми 3% річних в
розмірі 3 457,52 грн. та інфляційних витрат
в розмірі 1 181,59 грн.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, і
встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК
України. Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. При цьому доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить
відомий процесуальному праву принцип
допустимості доказів (засобів
доказування). Допустимість доказів
означає, що у випадках, передбачених
нормами матеріального права, певні
обставини повинні підтверджуватися
певними засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення Господарського суду
міста Києва від 05.05.2014р. у даній справі є
таким, що відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, у зв'язку з чим підстави для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 05.05.2014р. у справі №910/5584/14
залишити без змін.

3. Справу №910/5584/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця