ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року Справа № 923/263/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівДобролюбової
Т.В., Гоголь Т.Г., Швеця В.О.
(доповідач)розглянувши касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"на
постановуОдеського апеляційного
господарського суду від 29.05.14у справі№
923/263/14 Господарського суду Херсонської
області за позовомПублічного
акціонерного товариства "Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України"доМіського комунального
підприємства
"Херсонтеплоенерго"простягнення 17 616
513,51 грн.

Згідно з Розпорядженням Вищого
господарського суду України № 03-05/1111
від 23 липня 2014 року для
розгляду касаційної скарги у цій
справі сформовано колегію суддів у
складі: Добролюбової Т.В. (головуючого),
Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явилися, належно
повідомлені про час та місце розгляду
касаційної скарги,

відповідача: Сініцина В.Ю. (дов. від
20.12.13)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося з позовом
до Міського комунального підприємства
"Херсонтеплоенерго" про стягнення 15 382
363,78 грн. основного боргу, 1 074 314,12 грн.
пені та 1 161 835,60 грн. 3 % річних. Позовні
вимоги обґрунтовані обставинами щодо
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу №
14/2578/11 від 30.09.11 в частині повної та
своєчасної оплати поставленого
позивачем газу за період з березня до
грудня 2012 року. При цьому позивач
посилався на приписи статей 525, 526, 625
Цивільного кодексу України, статей 193,
231 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду
Херсонської області від 03.04.14,
ухваленим суддею Нікітенко С.В., позов
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача
15 382 363,78 грн. основного боргу, 214 862,82
грн. пені та 1 161 835,60 грн. 3 % річних, у
решті позову відмовлено. Вмотивовуючи
оскаржуване рішення, місцевий
господарський суд виходив з
доведеності матеріалами справи
обставин неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за договором
від 30.09.11 в частині повної та своєчасної
оплати отриманого товару. Часткова
відмова у вимозі щодо стягнення пені
вмотивована наявністю підстав для
задоволення клопотання відповідача
про її зменшення на 80 %. При цьому суд
керувався приписами статей 509, 530, 625
Цивільного кодексу України, статей 193,
233 Господарського кодексу України,
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України.

Одеський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі:
Мирошниченко М.А. - головуючий, Головей
В.М., Шевченко В.В., постановою від 29.05.14
перевірене рішення місцевого
господарського суду залишив без змін з
тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулася
з касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить рішення і постанову у справі в
частині відмови у стягненні 859 451,29 грн.
пені скасувати та прийняти нове
рішення у цій частині, яким позов
задовольнити. Обґрунтовуючи доводи
касаційної скарги, скаржник вказує на
неврахування судами того, що зазначена
відповідачам підстава, а саме
збитковість внаслідок економічно
необґрунтованих тарифів, не є
достатнім фактором для зменшення пені.
На думку скаржника, зменшуючи розмір
штрафних санкцій суди попередніх
інстанцій не прийняли до уваги
негативні наслідки, спричинені
позивачу від прострочення виконання
зобов'язання відповідача, тобто не
врахували порушених відповідачем
інтересів позивача. При цьому скаржник
посилається на порушення судами
приписів статті 551 Цивільного кодексу
України, статті 233 Господарського
кодексу України, статей 42, 43, 83, 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення представника відповідача,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджується
матеріалами справи, що 30.09.11 між
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (продавець) та
Міським комунальним підприємством
"Херсонтеплоенерго" (покупець)
укладений договір № 14/2578/11
купівлі-продажу природного газу. За
умовами пункту 1.1. договору позивач
зобов'язався передати у власність
відповідачу у ІV кварталі 2011 року та у
2012 році імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а останній -
прийняти у власність та оплатити газ на
умовах договору. Згідно з пунктом 6.1.
договору оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100 % поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу. Як
убачається з матеріалів справи,
предметом судового розгляду є вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" до Міського
комунального підприємства
"Херсонтеплоенерго" про стягнення 15 382
363,78 грн. основного боргу, 1 074 314,12 грн.
пені та 1 161 835,60 грн. 3 % річних. Зі
змісту касаційної скарги вбачається,
що скаржником оскаржуються судові акти
у справі лише в частині відмови у
стягненні з відповідача 859 451,29 грн.
пені. Відтак, рішення і постанова у
справі переглядаються в оскарженій
частині. Судами установлено, що на
виконання умов вказаного договору
позивачем у період з жовтня 2011 року до
грудня 2012 року включно передано у
власність відповідачу природний газ на
загальну суму 64 603 416,59 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу та
не оспорюється сторонами. Водночас
судами встановлено, що відповідач свої
зобов'язання виконав частково
сплативши позивачу лише 49 223 052,81 грн., що
підтверджується довідкою про операції
та довідкою про сальдо. Внаслідок цього
у відповідача утворилась
заборгованість у розмірі 15 382 363,78 грн.,
яка ним не оспорюється. В частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача пені у розмірі 1 074 314,12 грн.
та висновків судів попередніх
інстанцій про необхідність зменшення
її розміру колегія суддів зазначає
наступне. Право на нарахування пені
сторони узгодили у пункті 7.2. договору,
відповідно до якого у разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору,
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу. У
зв'язку з порушенням відповідачем
строків оплати газу, позивачем
нараховано 1 074 314,12 грн. пені, розмір
якої судами було зменшено на 80 %. Судова
колегія погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій щодо
наявності підстав для зменшення
нарахованих штрафних санкцій з огляду
на наступне. Відповідно до статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. За приписами
статті 233 Господарського кодексу
України, яка також кореспондується з
приписами частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. Згідно зі статтею 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.
Колегія суддів також відзначає, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені)
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
виконання, наслідків порушення
зобов'язання, невідповідності розміру
стягуваної неустойки таким наслідкам,
поведінки винної сторони (в тому числі
вжиття чи невжиття нею заходів до
виконання зобов'язання, негайне
добровільне усунення нею порушення та
його наслідків) тощо. Місцевий
господарський суд, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, встановив, що
сплата штрафних санкцій у повному
обсязі, в даному випадку, зачіпає не
лише майнові інтереси відповідача, а і
інші інтереси, зокрема, можливість
постачання теплової енергії населенню
та релігійним організаціям. Крім того,
судами було встановлено винятковість
обставин у даній справи, що пов'язано з
тим, що прострочка з оплати газу за
спірним договором виникла через
несвоєчасне відшкодування різниці в
тарифах за надані відповідачем послуги
з теплопостачання, а також, несвоєчасне
надходження компенсації за поставлену
відповідачем теплову енергію
громадянам, яким надаються пільги та
субсидії і яка, у разі її надходження,
негайно перераховувалась на рахунок
позивача в якості оплати за отриманий
газ за спірним договором. Зазначене
встановлено на підставі довідки про
наявну заборгованість абонентів та
бюджетних установ перед відповідачем,
довідки про наявну заборгованість
відповідача перед позивачем, довідок
щодо заборгованості з компенсації з
різниці в тарифах, балансу тощо, які
були досліджені судами. Приймаючи до
уваги те, що місцевим судом встановлені
обставини, за наявності яких, суд
скористався своїм правом щодо
зменшення розміру штрафних санкцій,
колегія суддів погоджується з
висновком суду, що пеня має бути
стягнута у зазначеному розмірі. Доводи
касаційної скарги не можуть бути
підставою для скасування постанови у
справі, оскільки спростовуються
встановленими судами попередніх
інстанцій обставинами. Колегія суддів
також зазначає, що скаржник в
касаційній скарзі вказує і на питання,
які стосуються оцінки доказів. Згідно з
частиною другою статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази. Отже, з урахуванням меж
перегляду справи в касаційній
інстанції підстав для скасування
постанови у справі та задоволення
касаційної скарги не вбачається. В
іншій частині судові акти скаржником
не оскаржені, а тому колегією суддів не
переглядалися.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 29.05.14 у справі
№ 923/263/14 Господарського суду
Херсонської області залишити без змін.

Головуючий суддя:
Т.
Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

В. Швець