ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 р.
Справа № 914/1692/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Рівне;

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Габен", м. Львів;

про: стягнення 19 199 грн.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: не з'явився;

відповідач: не з'явився.

Обставини розгляду справи.
Ухвалою суду від 16.05.2014 року прийнято до
розгляду позовну заяву та порушено
провадження у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Габен" про стягнення
19 199 грн. Розгляд справи призначено на
03.06.2014 року.

У судовому засіданні 03.06.2014 року
представник позивача у судове
засідання не з'явився, подав електронне
повідомлення про розгляд справи без її
участі. Представник відповідача не
з'явився, подав клопотання про
відкладення розгляду справи. Судом
відкалдено розгляд справи на 24.06.2014
року.

У судовому засіданні 24.06.2014 року
сторони явки представників не
забезпечили. Представник позивача
подав клопотання про розгляд справи
без його участі, на виконання вимог
ухвали суду подав документи для
долучення до матеріалів справи.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У судовому засіданні 24.06.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (надалі по тексту рішення -
позивач, перевізник згідно з договором)
звернулася до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Габен" (надалі по
тексту рішення - відповідач, замовник
згідно з договором) з вимогою про
стягнення 19 199 грн. заборгованості, з
яких 12 307 грн. 00 коп. сума основного
боргу, 553 грн. пені, 6 339 грн. різниці на
коливаннях вартості дизельного палива.

Спір між сторонами виник внаслідок
неналежного виконання відповідачем
умов договору про надання
транспортно-експедиційних послуг у
частині здійснення оплати за
здійснення перевезень.

Відповідач явки представника у судові
засідання не забезпечив, про час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, відзиву на позовну
заяву не подав, доказів спростування
боргу не представив.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 22.02.2012 року сторони
уклали договір № КН-22/10 на транспортні
та транспортно-експедиційні послуги
(надалі по тексту рішення - договір),
відповідно до п. 1.1 якого замовник
замовив, а перевізник надав послуги з
міжнародних і внутрішніх перевезень
вантажів автомобільним транспортом, а
також по організації таких перевезень.

Ціна за послуги узгоджується сторонами
в заявках і вказується у
рахунках-фактурах перевізника (п. 3.1).

Як передбачено пп. 4.1 договору,
розрахунки за цим договором
здійснюються у безготівковій формі
протягом 3 банківських днів з дня
одержання рахунка-фактури,
товарно-транспортної накладної з
відміткою вантажоодержувача про
отримання вантажу, акта наданих послуг,
податкової накладної.

На виконання умов договору позивачем
надано послуги по перевезенню вантажу,
що підтверджується виставленими
замовнику рахунками, а саме № КН-0000529
від 19.11.2013 року на суму 8 127 грн., № КН-0000533
від 20.11.2013 року на суму 6 195 грн., № КН-0000523
від 18.11.2013 року на суму 7 753 грн., № КН-0000530
від 19.11.2013 року на суму 7 795 грн., № КН-0000524
від 18.11.2013 року на суму 8 190 грн., на
загальну суму 38 060 грн. та актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ КН-0000532, КН-0000536, КН-0000526, КН-0000533,
КН-0000527, підписаними представниками
сторін.

Належне виконання умов договору
позивачем підтверджується також
накладними на перевезення вантажу № 137
від 19.11.2013 року, № 138 від 19.11.2013 року, №
133 від 17.11.2013 року та
товарно-транспортною накладною АС
1134ВС, копії яких долучені до матеріалів
справи.

Замовником здійснювалась часткова
оплата наданих послуг, підтвердженням
чого є долучені до справи (копії)
платіжні доручення № 4757 від 13.12.2013 року
на суму 4 000 грн., № 4876 від 26.12.2013 року на
суму 3 753 грн., № 285 від 23.01.2014 року на суму
2 000 грн., № 472 від 03.02.2014 року на суму 2 000
грн., № 504 від 04.02.2014 року на суму 2 000 грн.,
№ 607 від 10.02.2014 року на суму 2 000 грн., № 606
від 10.02.2014 року на суму 2 000 грн., № 670 від
13.02.2014 року на суму 2 000 грн., № 781 від
20.02.2014 року на суму 1 000 грн., № 875 від
26.02.2014 року на суму 1 000 грн., № 938 від
04.03.2014 року на суму 1 000 грн., № 1146 від
17.03.2014 року на суму 2 000 грн., № 1395 від
26.03.2014 року на суму 1 000 грн., № 2104 від
12.05.2014 року на суму 1 307 грн. на загальну
суму 27 060 грн.

Станом на 08.05.2014 року (дата складення
позовної заяви) заборгованість
відповідача становила 12 307 грн.

З метою врегулювання спору позивач
надсилав відповідачу претензію № 15 від
03.04.2014 року, копія якої з доказами
надіслання знаходиться в матеріалах
справи, про наявність заборгованості в
розмірі 12 307 грн. та необхідність її
погашення.

У зв'язку зі здійсненням відповідачем
ще однієї оплати 12.05.2014 року станом на
14.05.2014 року (подання позовної заяви до
суду) та 20.05.2014 року (складення акту
звірки взаємних розрахунків позивачем)
несплаченою залишається сума 11 000 грн.

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документально не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги підставними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення частково з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Як встановлено судом вище, взаємні
права та обов'язки між сторонами
виникли внаслідок укладення договору
на транспортні та
транспортно-експедиційні послуги.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Із матеріалів справи судом
встановлено, що позивачем належним
чином виконано договірні зобов'язання
по наданню послуг, що підтверджується
описаними вище актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг), виставленими
замовнику рахунками,
товарно-транспортною накладною та
накладними на перевезення вантажу.

Сторони в договорі визначили, що
розрахунки здійснюються протягом 3
банківських днів з дня одержання
рахунка-фактури, товарно-транспортної
накладної з відміткою
вантажоодержувача про отримання
вантажу, акта наданих послуг,
податкової накладної. Підписані
представниками обох сторін
рахунки-фактури та акти
здачі-приймання робіт (надання послуг),
часткові платежі, що здійснювалися
замовником на виконання умов договору,
свідчать про поінформованість
відповідача про виконання договору
перевізником та настання обов'язку у
відповідача здійснити оплату
отриманих послуг відповідно до умов
договору.

Як зазначено позивачем у клопотанні
про долучення документів до матеріалів
справи від 20.06.2014 року, в акті звірки
взаєморозрахунків станом на 20.05.2014 року
та підтверджено платіжним дорученням
№ 2104 від 12.05.2014 року відповідачем
здійснено платіж на суму 1 307 грн.
Відтак, станом на дату подання позовної
заяви (14.05.2014 року) заборгованість за
надані послуги становила 11 000 грн., а не
12 307, як вказав позивач у заяві.

У процесі розгляду справи сторонами не
подано доказів повного чи часткового
погашення вказаної заборгованості.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про порушення відповідачем
права позивача на отримання плати за
надані належним чином послуги, що дає
підстави для задоволення позовної
вимоги в частині стягнення 11 000 грн.
заборгованості та відмови у
задоволенні вимоги про стягнення 1 307
грн., оскільки така сума вже не була
заборгованою на момент звернення з
позовом до суду.

Крім стягнення суми основного боргу,
позивачем заявлені вимоги про
стягнення пені в розмірі 553 грн. та
різниці на коливаннях вартості
дизельного палива в сумі 6 339 грн.
Вирішуючи вказані вимоги, суд зазначає
наступне.

Пеня, за визначенням частини третьої
статті 549 Цивільного кодексу України, -
це вид неустойки, що забезпечує
виконання грошового зобов'язання і
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Договором сторони визначили
відповідальність за порушення умов
договору. Зокрема, п. 5.6 договору
передбачено, що за несвоєчасну оплату
наданих послуг замовник сплачує
перевізнику пеню, яка обчислюється від
вартості неоплачених послуг у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховується
пеня, за кожний день затримки оплати.

З огляду на вимоги частини першої
статті 47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок.

У матеріалах справи відсутні докази
надіслання позивачем 25.11.2013 року та
отримання відповідачем 29.11.2013 року
пакету документів, відтак, твердження
позивача про настання моменту
прострочення виконання зобов'язання зі
спливом 3 банківських днів з дня
отримання відповідачем пакету
документів (29.11.2013 року) не підтверджено
і до уваги не береться. Детального
розрахунку штрафних санкцій із
зазначенням періоду нарахування пені
та моментом прострочення виконання
зобов'язання представником позивача на
вимогу суду не подано. Однак, зважаючи
на наявні у матеріалах справи
рахунки-фактури та акти
здачі-прийняття робіт, судом
встановлено, що момент прострочення
виконання зобов'язання за
рахунком-фактурою № 523 та № 524 від 18.11.2013
року настав 22.11.2013 року; за
рахунком-фактурою № 529 та № 530 від 19.11.2013
року настав 25.11.2013 року; за
рахунком-фактурою № 533 від 20.11.2013 року
настав 26.11.2013 року.

Згідно з платіжними дорученнями перший
платіж за автопослуги по рах. 523 від
18.11.2013 року на суму 7 753 грн. відповідач
здійснив 13.12.2013 року, наступний 26.12.2013
року, причому повинен був здійснити
оплату до 21.11.2013 року включно.
Відповідно з 22.11.2013 року вважається
таким, що прострочив виконання
зобов'язання, відтак, згідно з
розрахунком, здійсненим судом,
стягненню підлягає пеня у розмірі 75
грн. 37 коп.

Згідно з платіжними дорученнями за
автопослуги по рах. 529 від 19.11.2013 року на
суму 8 127 грн. відповідач здійснював
платежі 23.01.2014 року, 03.02.2014 року, 04.02.2014
року, 10.02.2014 року, 13.02.2014 року, 20.02.2014 року,
26.02.2014 року, 04.03.2014 року, 17.03.2014 року,
26.03.2014 року, причому повинен був
здійснити оплату до 22.11.2013 року включно.
Відповідно з 25.11.2013 року вважається
таким, що прострочив виконання
зобов'язання за рах. № 529, за що
нарахована пеня у розмірі 200 грн. 80 коп.
Із наявних у матеріалах справи доказів
суд не має змоги встановити, погашення
заборгованості за яким рахунком
здійснював відповідач, сплачуючи кошти
у період з 13.02.2014 року по 26.03.2014 року,
оскільки у відповідних платіжних
дорученнях призначенням платежу
вказано «за автопослуги по рах. 529 від
19.11.13», хоча за вказаним рахунком
потрібно було сплатити лише 8 127 грн. З
наявних платіжних доручень випливає,
що відповідач оплатив за вказаним
рахунком 18 000 грн., що не узгоджується з
рахунками на оплату. Однак, суд
враховує, що згідно з рахунком-фактурою
№ 530 відповідач повинен був оплатити 7
795 грн. до 25.11.2013 року, що дає підстави
для нарахування пені за прострочення
по рахунку-фактурі № 530, розмір якої
становить 270 грн. 40 коп.

Виходячи зі встановленого моменту
прострочення виконання зобов'язання за
кожним актом здачі-прийняття робіт та
рахунку-фактури, зважаючи на неподання
позивачем обґрунтованого розрахунку
штрафних санкцій, судом здійснено
перерахунок пені та отримано загальну
суму 546 грн. 57 коп.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
різниці на коливаннях вартості
дизельного палива в сумі 6 339 грн., суд
зазначає, що вона є не обґрунтованою та
не підтвердженою документально, не
обґрунтована нормативно та заявлена
без долучення детального розрахунку
відповідної суми.

П. 5.7 договору визначено, що замовник
оплачує всі додаткові витрати ( штрафи
за осьове і загальне перевантаження
автомобіля, оплата конвою тощо),
підтверджені документально, які поніс
перевізник у зв'язку з перевезенням
вантажу замовника. Відтак, заявлена
вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судові витрати, у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд покладає на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Габен" (79012, Львівська
обл., місто Львів, вул. Бой-Желенського,
будинок 10, квартира 12, )
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідент. код НОМЕР_1) 11 000
грн. 00 коп. заборгованості, 546 грн. 57 коп.
пені та 1 096 грн. 20 коп. в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору.

Відмовити у задоволенні позовної
вимоги в частині стягнення 1 307 грн. 00
коп. основного боргу, 6 грн. 43 коп. пені
та 6 339 грн. різниці на коливаннях
вартості дизельного палива.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 01.07.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.