ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 р.
Справа № 904/3380/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В., при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом дочірнього підприємства
"Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба "ЛІКВО"
нафтогазової промисловості
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", м. Харків

до товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробничого
підприємства

"Дніпронафтогазремонт", м. Херсон

про стягнення 379019,99 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Горгуль Н.М. - представник,
довіреність №14-127 від 13.05.2014р.;

від відповідача: не прибув.

Суть спору: Дочірнє підприємство
"Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба "ЛІКВО"
нафтогазової промисловості
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (позивач) звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробниче
підприємство "Дніпронафтогазремонт"
(відповідач) про стягнення суми
заборгованості у розмірі 379019,99 грн., з
якої: 74500,00 грн. - сума основного боргу,
5215,00 грн. - сума 7% штрафу, 298080,00 грн. - сума
пені та 1224,99 грн. - сума 3% річних. Судові
витрати по справі позивач просить суд
покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договору №03-п/2013 від 02.01.2013р., положення
ст.ст. 525, 526, 530, 621, 625 ЦК України, ст.ст. 193,
230-232 ГК України.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 20.05.2014р.
матеріали позовної заяви з додатками
передано за підсудністю до
господарського суду Херсонської
області, у зв'язку із реєстрацією
відповідача за адресою - 73034, Херсонська
область, м. Херсон, Миколаївське шосе,
5-й км.

03 червня 2014 року справа №904/3380/14
надійшла до господарського суду
Херсонської області.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 04.06.2014р. справа
№904/3380/14 призначена до розгляду на
26.06.2014р.

25.06.2014р. позивачам надіслано до
суду з супровідним листом для
залучення до матеріалів справи нові
докази, а саме: заява №11/551 від 16.06.2014р.,
витяг з ЄДРЮР та ФОП, докази
направлення на нову адресу відповідача
позовної заяви з додатком. Дані
документи суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

Розглянувши заяву №11/551 від
16.06.2014р., в якій позивач просить
здійснити заміну відповідача -
товариство Наукове-виробниче
підприємство "Дніпронафтогазремонт" на
товариство з обмеженою
відповідальністю Наукове-виробниче
підприємство "Дніпронафтогазремонт",
суд визнав його таким, що не підлягає
задоволенню, оскільки матеріали справи
свідчать, що господарські
правовідносини у позивача, відповідно
до договору №03-п/2013 від 02.01.2013р., виникли
саме з товариством з обмеженою
відповідальністю Наукове-виробниче
підприємство "Дніпронафтогазремонт"
(відповідач).

Таким чином, виходячи зі змісту
поданої позивачем заяви від 16.06.2014р.,
суд розцінює її, як заяву про уточнення
найменування відповідача.

Отже, назву відповідача у справі
№ 904/3380/14 слід викласти в такій редакції
- "Товариство з обмеженою
відповідальністю Науково-виробниче
підприємство "Дніпронафтогазремонт"".

У зв'язку із неявкою
представників сторін та неподанням
відповідачем витребуваних доказів,
ухвалою господарського суду
Херсонської області від 26.06.2014р.
відкладено розгляд справи на 22.07.2014р.

Представник позивача у судовому
засіданні 22.07.2014р. позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, з підстав
викладених у позовній заяві

Відповідач не проявив свого
відношення до позовних вимог, відзиву
на позовну заяву та витребуваних судом
документів не надав, не зважаючи на ті
обставини, що він належним чином
повідомлявся судом про дату, час і
місце розгляду справи.

Відповідач у судове засідання
вдруге не з'явився, ухвали суду від
04.06.2014р. та від 26.06.2014р., яка були
направлені судом на юридичну адресу
відповідача - 73034, м. Херсон,
Миколаївське шосе, 5-й км., повернулась
до суду з поміткою поштового
підприємства "За зазначеною адресою не
значиться".

Відповідно до витягу з ЄДРЮОФОП,
станом на 16.06.2014р. товариство з
обмеженою відповідальністю
Науково-виробниче підприємство
"Дніпронафтогазремонт" зареєстровано
за адресою - 73034, м. Херсон, Миколаївське
шосе, 5-й км. (а.с. 58).

Таким чином, ухвали суду від
04.06.2014р., 26.06.2014р.. було надіслано
відповідачу за належною юридичною
адресою, яка зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п.3.9.1, 3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" в
разі, якщо копію ухвали про порушення
провадження у справі, призначення її до
розгляду, відкладення розгляду справи
було надіслано за належною адресою
(повідомленою стороною, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців), і
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. У випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представника сторони, справа може бути
розглянута без його участі, якщо неявка
представника не перешкоджає вирішенню
спору.

Суд повідомляв відповідача про
час і місце розгляду справи за адресою
зазначеною в ЄДР. Відповідач, з огляду
на наведений зміст Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
вважається повідомленим про час і
місце розгляду справи.

Крім того, відповідно до ст. 77 ГПК
України неявка представника сторони у
судове засідання може бути підставою
для відкладення розгляду справи, коли
з-за такої неявки неможливо розглянути
певну справу.

Неявка у судове засідання
представника відповідача не
унеможливлює розгляд справи № 904/3380/14,
не є підставою для відкладення її
розгляду.

За таких обставин, відповідно до
статті 75 ГПК України, справа
розглядається без участі представника
відповідача, за наявними в ній
матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 02
січня 2013 року між дочірнім
підприємством "Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба "ЛІКВО" нафтогазової
промисловості Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (надалі - виконавець або
позивач) та товариством з обмеженою
відповідальністю Науково-виробниче
підприємство "Дніпронафтогазремонт"
(надалі - замовник або відповідач) був
укладений договір № 03-п2013 про надання
послуг з профілактичного
обслуговування по попередженню
газонафтопроявлень, відкритих
фонтанів та забезпечення оперативної
готовності до їх ліквідації на об'єктах
ТОВ Науково-виробничого підприємства
"Дніпронафтогазремонт" у 2013 році
(надалі - договір).

Відповідно до умов п.1. договору,
виконавець відповідно до умов
договору, зобов'язується надати
замовнику послуги з профілактичного
обслуговування по попередженню
газонафтопроявлень з, відкритих
фонтанів та забезпечення оперативної
готовності до їх ліквідації під час
проведення робіт з капітального
ремонту свердловин бригадами КРС
замовника, а замовник зобов1язується
прийняти і оплатити надані послуги.

Загальна вартість надання послуг
за договором, згідно протоколу
договірної ціни визначена (в Додатку №1
який є невід'ємною частиною договору )
та становить 8500,00 грн.

Відповідно до п.6.1 договору,
договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2013р., а в
частині розрахунків до повного
виконання.

Згідно п. 3.2. договору оплата за
надані послуги, здійснюються
замовником шляхом перерахування
виконавцю суми розрахованої у
відповідності до п.3.1. за фактично
проведені роботи, протягом п'яти днів
після підписання акта здачі-прийняття
виконаних робіт.

Відповідно до умов п.3.3. договору
акт здачі-прийняття виконаних робіт
повинен бути підписаний замовником та
направлений на адресу виконавця
протягом трьох днів з моменту
отримання його від виконавця. У випадку
відмови від підписання акту
здачі-прийняття виконаних робіт
замовник повинен надати виконавцю
письмові зауваження. В разі ненадання
письмових зауважень в 10 - денний термін
з моменту передачі на підписання акту
здачі-прийняття виконаних робіт, даний
акт вважається підписаним та підлягає
оплаті, а роботи прийняті без
зауважень.

На виконання умов договору
позивач у період з липня 2013р. по грудень
2013 року включно, надав відповідачу
відповідні послуги на загальну суму
93500,00 грн., що підтверджується
підписаними без зауважень та скріплені
печатками обох сторін актами
здачі-прийняття наданих послуг (а.с.
19-24).

Відповідач, в порушення умов
договору не здійснив повну оплату за
надані позивачем послуги, у зв'язку з
чим, станом на 28.04.2014р. сума основного
боргу відповідача перед позивачем
становить 74500,00 грн.

Станом на день звернення позивача
з позовом до суду, сума заборгованості
відповідача перед позивачем за
основним боргом становить 74500,00 грн.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч.1 ст. 901 ЦК
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Приписами ч.1 ст. 903 ЦК України
визначено, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Враховуючи предмет договору
№03-п2013 від 02.01.2013р., суд дійшов висновку,
що за своєю правовою природою даний
договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 174
Господарського кодексу України,
договір є підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків
(господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання, відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язання є правовідношенням, у
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші), чи утриматися від
виконання певних дій, а інша сторона
має право вимагати виконання такого
обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів погашення заявленої до
стягнення суми основного боргу у
розмірі 74500,00 грн., відповідачем суду не
надано.

З огляду на викладене, позовні
вимоги в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 74500,00 грн. є
доведеними і обґрунтованими.

Позивачем також заявлена вимога про
стягнення з відповідача 298080,00 грн. пені.

Дана вимога підлягає задоволенню
частково, з огляду на наступне.

Заявлену до стягнення суму пені
позивач обґрунтовує посиланням на
умови п.7.2. договору, в якому сторони
встановили, що за порушення умов,
передбачених п.3.1., 3.2., 3.3. договору,
замовник сплачує на користь виконавця
штрафні санкції у розмірі 2% від суми
фактично виконаних та не оплачених
робіт за кожен день прострочки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Суд вважає, що оскільки сторони у п.7.2.
договору обчислюють неустойку у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, тому за своєю
правовою природою дана неустойка є
пенею відповідно до приписів ч.3 ст. 549
ЦК України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін. При
цьому статтею 3 Закону встановлено, що
розмір пені не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Частина 6 ст. 231 Господарського кодексу
України визначає, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Статтею 232 (ч. 6) Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. При цьому,
незалежно від способу та бази
визначення розміру неустойки
договором, вона не може перевищувати
той розмір, який встановлено законом,
як граничний.

Тобто відповідно до вимог чинного
законодавства сторони в договорі
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд, тому встановлена сторонами у
договорі відповідальність за
прострочення виконання зобов'язання у
більшому розмірі не суперечить
матеріальному праву України та
відповідно не тягне за собою правових
наслідків у вигляді визнання угоди
недійсною.

Відповідно до п. 49 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№01-8/211 від 07.04.2008р., положення ст. 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996р. не
встановлюють обмежень щодо визначення
розміру пені, а передбачають обмеження
розміру пені, що підлягають стягненню.

Згідно здійсненого позивачем
розрахунку заявленої до стягнення суми
пені за період з 06.08.2013р. по 28.04.2014р. (266
дня) у розмірі 2% від суми
заборгованості за кожний день
прострочки, вона склала 298080,00 грн. (а.с.
27).

Суд, за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи "Ліга" (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного Суду
України від 03.04.1997р. №62-97р.
"Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ") по кожному
періоду окремо перевірив розрахунок
пені з урахуванням приписів ст. 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", ч.6 ст. 231 та ч.6 ст. 232 ГК
України (за період з 06.08.2013р. по 28.04.2014р.)
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
стягується пеня, розрахунок має
наступний вигляд:

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір облікової ставки НБУ в
деньСума пені за період
прострочення650006.08.2013 - 12.08.201377.0000 %0.038
%17.45650013.08.2013 - 05.02.2014 1776.5000 %0.036
%*409.772550005.09.2013 - 04.03.20141816.5000 %0.036
%1643.881700006.10.2013 - 05.04.20141826.5000 %0.036
%1101.97850006.11.2013 - 14.04.20141606.5000 %0.036
%484.38850015.04.2014 - 28.04.2014149.5000 %0.052 %61.95850005.12.2013 -
14.04.20141316.5000 %0.036 %396.59850015.04.2014 - 28.04.2014149.5000
%0.052 %61.95850006.01.2014 - 14.04.2014996.5000 %0.036
%299.71850015.04.2014 - 28.04.2014149.5000 %0.052 %61.95

За розрахунком суду, сума пені за
період з 06.08.2013р. по 28.04.2014р. становить
4539,60 грн.

Таким чином, позовна вимога щодо
стягнення пені підлягає задоволенню
частково - в сумі 4539,60 грн. Пеня в сумі
293540,40 грн. заявлена позивачем до
стягнення безпідставно, а тому в цій
частині позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 231 ГК
України позивач нарахував до стягнення
з відповідача 7% штрафу від
заборгованості, який становить 5215,00
грн.

Так, відповідно до положень ч.2 ст.
231 ГК України, у разі якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

За порушення умов зобов'язання
щодо якості (комплектності) товарів
(робіт, послуг) стягується штраф у
розмірі двадцяти відсотків вартості
неякісних (некомплектних) товарів
(робіт, послуг);

За порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Враховуючи, що позивач є
підприємством державного сектору
економіки, відповідач має сплатити на
користь позивача 7% штрафу у розмірі
5215,00 грн.

За поданим позивачем розрахунком,
розмір 7% штрафу становить 5215,00 грн.

Судом перевірено наданий
позивачем розрахунок та визнано його
обґрунтованим.

Також, через несвоєчасне
виконання зобов'язань, позивачем
нараховано відповідачу 3% річних у
розмірі 1224,99 грн. відповідно до
розрахунку, у зв'язку з чим суд
зазначає, що правові наслідки
порушення юридичними особами своїх
грошових зобов'язань передбачені,
приписами статей 534, 549-552, 611, 625
Цивільного кодексу України, а також
статтями 229-234 Господарського кодексу
України. З урахуванням приписів
частини другої статті 625 ЦК України,
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, тобто
прострочення у виконанні зобов'язання
сплатити гроші, є обов'язок сплатити не
лише суму основного боргу, а й серед
іншого інфляційні нарахування, що
обраховуються як добуток від суми
основного боргу на індекс інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, вимоги щодо
стягнення суми 3% річних у розмірі 1224,99
грн., є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Доказів погашення заявлених до
стягнення суми пені у розмірі 4539,60 грн.,
суми 7% штрафу у розмірі 5215,00 грн. та суми
3% річних у розмірі 1224,99 грн.
відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні
вимоги в частині стягнення суми пені у
розмірі 4539,60 грн., суми 7% штрафу у
розмірі 5215,00 грн. та суми 3% річних у
розмірі 1224,99 грн., є доведеними.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач позовні вимоги
належними та доступними засобами
доказування не спростував, а наявні в
матеріалах справи документи свідчать
про часткову обґрунтованість позовних
вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до ст. 49 ГПК України
відносяться на сторони пропорційно від
суми задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представнику позивача про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
Науково-виробничого підприємства
"Дніпронафтогазремонт" (73034, м. Херсон,
Миколаївське шосе, 5-й км, код ЄДРПОУ -
33309105) на користь дочірнього
підприємства "Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба "ЛІКВО" нафтогазової
промисловості Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (61109, м. Харків, вул. Сінна, 32, код
ЄДРПОУ - 32869691) суму основного боргу у
розмірі 74500,00 грн., суму пені у розмірі
4539,60 грн., суму 7% штрафу у розмірі 5215,00
грн., суму 3% річних у розмірі 1224,99 грн. та
судовий збір у розмірі 1709,59 грн.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати стягувачу після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.07.2014р.

Суддя
С.В. Нікітенко