ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2014 р.Справа № 916/1635/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Шевченко М.В.,

від відповідача - Чикаленко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Малого
підприємства „Тілігул" до ДП
„Одеський облавтодор" ВАТ „Державна
акціонерна компанія „Автомобільні
дороги України" про стягнення 29401,31 грн.,
-

ВСТАНОВИВ:

Мале підприємство „Тілігул"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
ДП „Одеський облавтодор" ВАТ
„Державна акціонерна компанія
„Автомобільні дороги України" в особі
філії „Любашівська ДЕД" про стягнення
заборгованості за договором № 09/08/10-1
від 09.08.2010 р. в сумі 29401,31 грн., у т.ч. 24439,15
грн. основного боргу, 2395,04 грн. -
інфляції, 2567,12 грн. - 3% річних,
посилаючись на наступне.

09.08.2010 року між Малим підприємством
„Тілігул" (позивач) та філією
„Любашівська ДЕД" ДП „Одеський
облавтодор" ВАТ ДАК „Автомобільні
дороги України" був укладений договір
№ 09/08/10-1, предметом якого є виділення
позивачем замовнику машин та
механізмів.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що
відповідач після завершення робіт
машин та механізмів на протязі 3-х днів
зобов'язується провести остаточний
розрахунок.

Як вказує позивач, свої обов'язки по
виділенню машин та механізмів він
виконав, претензій сторони одна до
одної не мають, що підтверджується
підписаним сторонами актом
здачі-прийняття робіт № 1 від 23.09.2010
року про надання позивачем з 10.08.2010 року
по 21.08.2010 р. послуг екскаватором Каматсу
РС200-6.

Так, позивач стверджує, що позивач
надав послуги на суму 30844,00 грн., однак
останні були лише частково сплачені в
сумі 6404,85 грн., у зв'язку з чим
заборгованість на користь позивача
складає 24 439,15 грн. згідно акту звіряння
взаємних розрахунків станом на 17.04.2013
року.

Наразі позивач зазначає, що
відповідачу був наданий рахунок № 27
від 16.09.2010 року на оплату послуг на суму
30844,00 грн., але відповідач сплатив
тільки 6404,85 грн., тому 19.04.2013 року
відповідачу була вручена претензія №
20, про отримання якої свідчить підпис
начальника філії „Любашівська ДЕД" на
примірнику позивача.

Також позивач вказує, що звертався до
відповідача з листами №24 від 17.10.2013
року та №24 від 03.04.2013 року про вирішення
питання погашення заборгованості, але
питання було не вирішено, що стало
підставою для звернення позивача із
заявленим позовом до суду.

Крім того, позивачем згідно положень
ст. 625 Цивільного кодексу України
здійснено розрахунок інфляційних
збитків у розмірі 2395,04 грн. та 3% річних у
розмірі 2567,12 грн., які заявлено до
стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 05.05.2014 р. позовну заяву
Малого підприємства „Тілігул"
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 916/1635/14, при
цьому розгляд справи призначено в
засіданні суду.

22.05.2014 р. представником позивача були
подані до господарського суду Одеської
області уточнення позовних вимог,
згідно яких позивач просить суд
стягнути суму основного боргу в
розмірі 24439,15 грн., інфляційні в сумі
2395,04 грн., 3% річних в сумі 2567,12 грн. з
Державного підприємства „Одеський
облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна
компанія „Автомобільні дороги
України".

Відповідач позовні вимоги не визнає з
підстав, зазначених у відзиві на
позовну заяву (а.с. 53-54 ). Так, відповідач
вважає, що відповідно до Положення
філії „Любашівська ДЕД" філія від
імені і за дорученням директора
підприємства, може укладати договори
відповідно до предмета діяльності
підприємства. Як вказує відповідач,
договір № 09/08/10-1 від 09.08.2010 року був
укладений філією без доручення
юридичної особи ДП „Одеський
облавтодор". Також відповідач вказує на
відсутність доказів надання позивачем
послуг і правомірності укладення
договору, за яким він вимагає стягнути
спірні кошти. При цьому, на думку
відповідача, акт № 1 за вересень 2010 року
не може слугувати належним та
допустимим доказом надання позивачем
послуг екскаватором КАМАТСУ РС200-6,
оскільки позивачем не надано первинних
документів, на підставі яких було
складено акт-калькуляції вартості
машино-години роботи механізму,
наряд-завдань, відомостей відпуску ПММ
та інше, до того ж акт зі сторони
замовника підписано неповноважною
особою з перевищенням повноважень.
Разом з тим відповідач стверджує, що
строк позовної давності для стягнення
зазначеної у позові заборгованості є
простроченим з огляду на те, згідно п. 5.1
договору №09/08/10-1 від 09.08.2010 року він діє
до 31.12.2010 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

09.08.2010 року між Малим підприємством
„Тілігул" (підприємство) та філією
„Любашівська ДЕД" ДП „Одеський
облавтодор" ВАТ ДАК „Автомобільні
дороги України" (замовник) був
укладений договір № 09/08/10-1, згідно п.1.1.
якого його предметом є виділення
підприємством замовнику на його
вимогу машини та механізмів.

Відповідно до п. 1.2. договору механізми
направляються замовнику у вказаний ним
строк, якщо заявка подана за 3 (три) дні
до цього. Замовник у заявці вказує, на
який термін треба виділити механізм і
умови його роботи. За заявкою
обчислюється плата за використання
механізмів (п. 1.3 договору).

Обов'язки сторін зазначені в 2 розділі
договору. Так, за умовами п. 2.1. договору
позивач зобов'язується своєчасно
виділяти транспорт, забезпечувати
безперебійну його роботу, приймати
міри по своєчасному ремонту. В свою
чергу замовник згідно п. 2.2. договору
зобов'язується використовувати машину
на умовах заявки, своєчасно
інформувати підприємство про
непердбачувані зміни в роботі машини,
своєчасно здійснювати заправку
механізму, з урахуванням того, що на 8
годин робіт потрібно 200 літрів
пального.

Згідно п. 3.1. договору мінімальна плата
договірна і складає за 8 годин роботи:

- екскаватор КАМАТСУ РС-200-6 - 2000,00 грн., в
тому числі ПДВ (20%) - 333,33 грн.; Вартість
механізмів складена без врахування
вартості ПММ;

- екскаватор КАМАТСУ РС-200-6 - 2804,00 грн., в
тому числі з ПДВ (20%) - 467,33 грн. Вартість
механізмів складена з врахуванням
вартості ПММ.

Відповідно з п. 3.2. договору договірна
ціна динамічна і може коригуватись на
підставі підтверджуючих документів.

В п. 3.3. договору зазначено, що після
підтвердження виконання заявки
замовник сплачує на протязі 3-х днів 30%
від загальної суми замовлення.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що
після завершення робіт машин та
механізмів замовник на протязі 3-х днів
проводить остаточний розрахунок з
урахуванням ПДВ в установленому
розмірі.

Строк дії договору зазначено п. 5.1
договору, за яким останній набирає
чинності з моменту його підписання і
діє до 31.12.2010 року.

Як вказує позивач, свої обов'язки по
виділенню машин та механізмів він
виконав, що підтверджується підписаним
сторонами актом здачі-прийняття робіт
№ 1 від 23.09.2010 року про надання
позивачем з 10.08.2010 року по 21.08.2010 р.
послуг екскаватором Каматсу РС200-6.
Відтак, позивач стверджує, що за
вказаним договором він надав послуги
на суму 30844,00 грн., які були лише
частково сплачені в сумі 6404,85 грн., у
зв'язку з чим заборгованість на користь
позивача складає 24 439,15 грн. згідно акту
звіряння взаємних розрахунків станом
на 17.04.2013 року.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Як з'ясовано судом, філія „Любашівська
ДЕД" ДП „Одеський облавтодор" створена
як відособлений структурній підрозділ
ДП „Одеський облавтодор", про що
зазначено в п. 1.1 Положення про філію
"Овідіопольський райавтодор" ДП
"Одеський облавтодор", затвердженого
наказом ДП "Одеський облавтодор" від
29.05.2002 р. № 3. При цьому філія не є
юридичною особою (п. 3.1 Положення).
Відповідно до п. 5.8 вказаного Положення
філія від імені і за дорученням
директора підприємства може укладати
договори відповідно до предмета
діяльності Підприємства. Положенням
передбачено, що відносини філії з
іншими суб'єктами підприємницької
діяльності будуються на підставі
договорів, що укладаються
підприємством і доручень підприємства.

Як вбачається з преамбули договору №
09/08/10-1 від 09.08.2010 року, останній був
укладений філією без доручення
юридичної особи - ДП "Одеський
облавтодор". В якості підстави дій
колишнього начальника філії в договорі
зазначено "Статут", хоча філія
„Любашівська ДЕД" діє на підставі
вищевказаного Положення. При цьому в п.
5.2 цього Положення передбачено, що
філія готує проекти договорів на
виконання робіт і послуг та подає їх на
підписання ДП "Одеський облавтодор".

Крім того, порядок ведення договірної
роботи в філіях ДП "Одеський
облавтодор" врегульовано відповідним
Положення, який затверджено наказом
від 08.04.2009 р. № 92. Згідно п. 2.6 вказаного
Положення забороняється підписання
договорів не уповноваженими
посадовими особами, зокрема
начальниками філій за відсутності
довіреності. У разі підписання
договору начальником філії в преамбулі
договору обов'язково вказується
найменування, дата та реквізити
довіреності, на підставі якої діє особа
при підписанні договору.

Як встановлено судом, будь-яких
довіреностей начальнику філії
„Любашівська ДЕД" з боку ДП "Одеський
облавтодор" не видавалось. В свою чергу
вказане свідчить про відсутність
повноважень у начальника філії
„Любашівська ДЕД" ОСОБА_3 на укладення
договору № 09/08/10-1 від 09.08.2010 р.

Згідно ст. 241 ЦК України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.

Доказів схвалення ДП "Одеський
облавтодор" своїми діями спірного
договору №09/08/10-1 від 09.08.2010 р., який було
підписано начальником філії
"Любашівська ДЕД" з перевищенням
повноважень, матеріали справи не
містять, на цьому також наполягає
відповідач. До того ж на вимогу суду
позивач не надав доказів часткової
оплати замовником за послуги по
вказаному договору. Той факт, що
заявлена до стягнення сума основного
боргу вказана в акті звірки
розрахунків станом на 17.04.2013 р., копію
якого додано до позову, не свідчить про
визнання вказаного боргу відповідачем,
адже вказаний акт підписано з боку
філії невідомою особою. Більш того, акт
звірки є документом, що фіксує лише
певні дії в бухгалтерському обліку, та
не підтверджує існування чи
відсутність будь-яких зобов'язань
сторін по угоді та не є дією,
спрямованою на настання певних
юридичних наслідків. Наявність або
відсутність будь-яких зобов'язань
сторін підтверджується первинними
документами - договорами, накладними,
рахунками тощо. Такої ж позиції
дотримується Вищий господарський суд
України в постанові від 24.05.2011 р. у
справі № 11/85 та постанові від 22.07.2003
року у справі №21/308 „Про використання
актів звірки у судовій практиці".

Доводи позивача про те, що сторонами
договору складено та підписано акт
здачі-прийняття робіт № 1 від 23.09.2010
року про надання позивачем з 10.08.2010 року
по 21.08.2010 р. послуг екскаватором Каматсу
РС200-6, судом оцінюються критично,
оскільки вказаний акт не є доказом
виникнення у відповідача обов'язку по
сплаті цих послуг з огляду на
підписання вказаного акту з боку філії
"Любашівська ДЕД" начальником, який не
мав на це відповідних повноважень.

В свою чергу вказане свідчить про
відсутність правових підстав для
виникнення у відповідача будь-яких
прав та обов'язків за спірним договором
№ 09/08/10-1 від 09.08.2010 р.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд вважає
необґрунтованими доводи позивача про
наявність у відповідача
заборгованості перед позивачем за
надані послуги в сумі 24439,15 грн. До того
ж факт відсутності у відповідача
заборгованості виключає можливість
застосування до відповідача наслідків
за порушення зобов'язання,
передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, зокрема для сплати
інфляційних збитків у розмірі 2395,04 грн.
та 3% річних у розмірі 2567,12 грн. Адже з
огляду на вказані положення ЦК
інфляційні та 3% річних нараховуються
на прострочену заборгованість,
наявність якої у даному випадку з боку
відповідача судом не встановлено.

Щодо поданої відповідачем заяви про
застосування строку позовної давності
до заявлених вимог суд зазначає
наступне.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 Цивільного кодексу України -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Цивільного
кодексу України позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок
обчислення позовної давності в силу
вимог частини другої ст. 260 Цивільного
кодексу України не може бути змінений
за домовленістю сторін.

Згідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення (п. 2.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

В ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України
встановлено, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Отже, враховуючи те, що судом
встановлено необґрунтованість
позовних вимог та відсутність
порушення прав позивача з боку
відповідача, відповідно у даному
випадку позовна давність не
застосовується.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами
докази в сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги Малого підприємства
„Тілігул" не підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до
ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати, понесені позивачем при подачі
позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Малого
підприємства „Тілігул" до ДП
„Одеський облавтодор" ВАТ „Державна
акціонерна компанія „Автомобільні
дороги України" про стягнення 29401,31 грн.
відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 21.07.2014 р.

Суддя
Петров В.С.