ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року Справа № 910/3175/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючогоПолянського
А.Г.,суддівКоробенка Г.П., Мачульського
Г.М. (доповідач),розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуДержавного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця"на
постановуКиївського апеляційного
господарського судувід03.06.2014р.у
справі№910/3175/14Господарського
судуміста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства "Крюківський
вагонобудівний завод"доДержавного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна
залізниця"простягнення суми

за участю

- позивача:Логашкін С.С. (довіреність
від 04.06.2014р.)- відповідача:Безхутрій К.О.
(довіреність від 26.03.2014р.), -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись в суд з даним позовом,
Публічне акціонерне товариство
"Крюківський вагонобудівний завод"
(далі - позивач) просило з урахуванням
збільшення позовних вимог стягнути з
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
(далі - відповідач) 513130,60 грн.
заборгованості, 5426,19 грн. пені, 1249,85 грн.
- три відсотки річних. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що відповідач не
повністю розрахувався за надані
позивачем послуги за договором про
надання послуг з сервісного
післягарантійного обслуговування
вагонів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.04.2014р. (Капцова Т.П.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014р.
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя - Дикунська С.Я., судді Алданова
С.О., Кропивна Л.В.), позов задоволено
частково, стягнуто з відповідача на
користь позивача 453130,60 грн. боргу, 5417,34
грн. пені, 1249,85 трьох відсотків річних,
провадження у справі в частині
стягнення з відповідача 60000,00 грн.
припинено, в іншій частині позову
відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати вищевказані судові рішення і
у позовних вимогах в частині стягнення
штрафних санкцій відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права.

Переглянувши у касаційному порядку
оскаржені судові рішення, колегія
суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 01.08.2012р. між позивачем
(виконавець) та відповідачем (замовник)
укладено Договір №7612/010 124/с/ПЗ/Л-121705/НЮ
(далі - Договір) відповідно до п.1.1.
якого, виконавець зобов'язався за
завданням замовника надати послуги з
сервісного післягарантійного
обслуговування 20 колісних пар РУ1Ш - 957 -
П пасажирських вагонів згідно з
переліком (Додаток 2), який є невід'ємною
частиною даного Договору.

Згідно з п.3.1. Договору, ціна послуг з
сервісного післягарантійного
обслуговування однієї колісної пари (з
ПДВ 20%) - 51900,00 грн., в тому числі ПДВ (20%) -
8650,00 грн. згідно Кошторису (Додаток №1),
який є невід'ємною частиною даного
Договору.

Відповідно до п.4.3. Договору, замовник
здійснює оплату послуг протягом 7 (семи)
банківських днів з моменту підписання
сторонами чи їх уповноваженими
представниками Акту приймання -
передачі наданих послуг. Датою платежу
за даним Договором вважається дата
надходження коштів на рахунок
виконавця.

20 грудня 2013 року між сторонами Договору
укладено Додаткову угоду №3 від 20.12.2013р.
до Договору.

Згідно з п.1 Додаткової угоди №3 від
20.12.2013р. сторони дійшли згоди доповнити
пункт 4.3. наступним: "Розрахунки за
надані послуги з сервісного
післягарантійного обслуговування
останніх 12 колісних пар провести у
відповідності з Графіком проведення
розрахунків за надані послуги з
сервісного післягарантійного
обслуговування колісних пар РУ1Ш-957-П
пасажирських вагонів (Додаток 4) до
даного Договору".

Позивачем виконано роботи, передбачені
Договором, на суму 622800,00 грн., що
підтверджується Актом приймання -
передачі послуг з сервісного
післягарантійного обслуговування
колісних пар РУ1Ш-957-П пасажирських
вагонів №3 від 25.11.2013р. на суму 207600,00
грн., Актом приймання - передачі послуг
з сервісного післягарантійного
обслуговування колісних пар РУ1Ш-957-П
пасажирських вагонів №4 від 18.12.2013р. на
суму 207600,00 грн. та Актом приймання -
передачі послуг з сервісного
післягарантійного обслуговування
колісних пар РУ1Ш-957-П пасажирських
вагонів №5 від 27.12.2013р. на суму 207600,00 грн.

Згідно з Графіком проведення
розрахунків за надані послуги з
сервісного післягарантійного
обслуговування колісних пар РУ1Ш-957-П
пасажирських вагонів (Додаток 4),
відповідач повинен був оплатити суму в
розмірі 207600,00 грн. в термін до 12.02.2014р,
суму в розмірі 207600,00 грн. в термін до
24.02.2014р. та суму в розмірі 207600,00 грн. в
термін до 14.03.2014р.

Однак, як зазначає позивач, надані
позивачем послуги відповідачем
оплачені в повному обсязі не були.

Позивачем було виставлено відповідачу
рахунки №КВ-11074 від 25.11.2013р., №КВ-12061 від
16.12.2013р., №КВ-12084 від 30.12.2013р.

Відповідачем в рахунок оплати за
Договором сплачено позивачу 154789,00 грн.,
що підтверджується банківськими
виписками, платіжними дорученнями та
довідкою ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
№РЗ-В 59/31-23-БТ від 26.03.2014р., долученими до
матеріалів справи.

24.03.2014р. між сторонами Договору було
укладено Протокол про залік взаємних
вимог №2 від 24.03.2014р., згідно якого
сторонами досягнуто згоди про
припинення заборгованості відповідача
перед позивачем за Договором на суму
14880,40 грн. шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог.

Отже, судами було встановлено, що на час
розгляду спору вартість неоплачених
відповідачем робіт склала 453130,60 грн.

Також у зв'язку зі сплатою відповідачем
60000,00 грн. під час розгляду справи суд
першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, в частині вимог позивача про
стягнення з відповідача суми основного
боргу в розмірі 60000,00 грн., припинив
провадження на підставі п.11 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України.

Суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, своє рішення про
часткове задоволення позову мотивував
тим, що вимоги позивача є
обґрунтованими та підтвердженими
матеріалами справи в частині стягнутої
судами суми заборгованості, розрахунок
пені та трьох відсотків річних судами
був перевірений та у зв'язку з
встановленням його неправильності,
судами самостійно на підставі умов
Договору та приписів законодавства був
визначений розмір вказаних нарахувань.

У касаційній скарзі відповідач, як на
підставу для скасування судових
рішень, посилається на те, що розмір
штрафних санкцій є значно великим
порівняно із розміром боргу, а також на
те, що судами не враховано його
аргументів та, відповідно не зменшено
розмір штрафних санкцій з врахуванням
сплати ним 60000 грн.

Підстави для задоволення касаційної
скарги відсутні виходячи з наступного.

Так, у касаційній скарзі відповідач
посилається на приписи статті 233
Господарського кодексу України,
відповідно до якої у разі якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Разом з тим, із встановлених судами
обставин справи не вбачається, що
розмір стягнутої судом пені у сумі 5417,34
грн., є надмірно великим по відношенню
до розміру боргу - 453130,60 грн., а
відповідачем не доводились обставини,
що могли братись до уваги при розгляді
судом вказаного питання.

Крім того, що стосується доводів
відповідача про те, що розмір штрафних
санкцій не зменшено судом у зв'язку з
частковою оплатою відповідачем боргу,
слід зазначити наступне.

Як вірно вказано апеляційним судом,
останнім днем періодів, за які була
нарахована пеня, за розрахунками суду
першої інстанції є 25.03.2014р., а перший
платіж в часткову оплату боргу після
початку розгляду справи відповідачем
був здійснений 26.03.2014р.

Теж саме стосується і розрахунків
трьох відсотків річних, хоча вони не
відносяться до штрафних санкцій, а є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, суть яких полягає у
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Відтак, нарахування пені та трьох
відсотків річних припинилось до сплати
відповідачем боргу після початку
розгляду справи, тому посилання
відповідача на неврахування судами
зазначених платежів є
необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" залишити
без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014р. у
справі Господарського суду міста Києва
№910/3175/14, залишити без змін.

Головуючий суддя
А.Г. Полянський

Судді
Г.А. Коробенко

Г.М. Мачульський