ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року Справа № 904/8009/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді
Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М.,
Студенця В.І., за участю представників
сторін І. Сінюхіної (дов. від 02.01.2014), М.
Портного (дов. від 01.01.2014), В. Процюка
(дов. від 01.01.2014), розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 25 лютого
2014 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 28 травня 2014
року у справі № 904/8009/13 за позовом
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" до
публічного акціонерного товариства
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" про стягнення 201 797 грн 52 коп.,

УСТАНОВИВ: У жовтні 2013 року державне
підприємство "Придніпровська
залізниця" звернулося до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" про
стягнення плати за користування
вагонами в сумі 195 461 грн 16 коп. та збору
за зберігання вантажу - 6 336 грн 36 коп. з
підстав неналежного виконання
зобов'язання.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 25 лютого
2014 року (судді І. Колісник, Т. Загинайко,
Н. Кеся), залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 28 травня 2014
року, позов задоволено.

Публічне акціонерне товариство
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" просить рішення та постанову
скасувати з підстав неправильного
застосування господарськими судами
статей 31, 71 і 119 Статуту залізниць
України, пунктів 3, 8, 9, 12 і 13 Правил
користування вагонами і контейнерами,
затвердженими наказом Міністерства
транспорту України від 25 лютого 1999 року
№ 113 (далі - Правила), пунктів 14.2 і 14.2.1
Інструкції з руху поїздів і маневрової
роботи на залізницях України,
затвердженої наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 31
серпня 2005 року № 5076, статей 42, 43
Господарського процесуального кодексу
України та прийняти нове рішення, яким
у позові відмовити.

Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" проти доводів касаційної
скарги заперечує і в її задоволенні
просить відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що
21 вересня 2012 року сторони уклали
договір № ПР/М-12-2/14-1438НЮдч про
експлуатацію залізничної під'їзної
колії публічного акціонерного
товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат", яка
примикає до станцій "Терни" і "Рядова"
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" (далі -
договір).

Умовами договору сторони погодили, що
передача вагонів на під'їзну колію
здійснюється за повідомленнями не
пізніше, як за дві години до здавання;
вагони подаються локомотивом
залізниці на одну із колій №№ 1, 2, 3, 4, 5,
6, 7, 8, 13 станції "Терни" , а ті, що прибули
на станцію "Рядова" - на одну з колій №№
3А, 3Б, І, ІІ, 4, 5, VI, 7, 8, 9, 10 за вказівкою
чергового по станції, де здійснюються
передавальні операції з вагонами;
подальший рух вагонів здійснюється
локомотивом власника колії (пункти 5 і 6
договору).

У квітні 2013 року позивач здійснював для
відповідача перевезення вагонів, які
були затримані на станції "Приворот"
Придніпровської залізниці через
зайнятість колій на станції
призначення "Рядова". Про затримку
вагонів вантажоодержувачу було
вручено повідомлення та складені акт
про затримку вагонів форми ГУ-23а від 12
квітня 2013 року № 24 (про прибуття
вагонів 12 квітня о 15 год. 20 хв. поїздом №
2027 і їх відправлення 25 квітня 2013 року о
11 год. 50 хв. поїздом № 2029), а також акт
форми ГУ-23 від 12 квітня 2013 року № 24 (про
затримку вагонів з 15 год. 20 хв. 12 квітня
до 10 год. 25 квітня 2013 року).

За час затримки вагонів на підходах до
станції "Рядова" позивачем нараховані
плата за користування вагонами в сумі
195 461 грн 16 коп. і збір за зберігання
вантажу - 6 336 грн 36 коп., які відповідач
не сплатив, що й спричинило спір.

Задовольняючи позов, господарські суди
виходили з того, що статтею 307
Господарського кодексу України та
статтею 908 Цивільного кодексу України
передбачено, що умови перевезення
вантажу, пасажирів і багажу окремими
видами транспорту, а також
відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

За змістом статті 46 Статуту залізниць
України одержувач зобов'язаний
прийняти і вивезти вантаж, що надійшов
на його адресу. Терміни вивезення і
порядок зберігання вантажів
установлюються Правилами перевезення
вантажів. Вантажі, що прибули,
зберігаються на станції безкоштовно
протягом доби.

Статтею 42 Статуту передбачено, що
залізниця зобов'язана повідомити
одержувача в день прибуття вантажу або
до 12-ої години наступного дня. Порядок і
способи повідомлення встановлюються
начальником станції. Одержувач може
визначити спосіб повідомлення. Якщо
залізниця не повідомить про прибуття
вантажу, одержувач звільняється від
внесення плати за користування
вагонами (контейнерами) і за зберігання
вантажу до того часу, як буде надіслано
повідомлення.

Відповідно до статті 119 Статуту за
користування вагонами і контейнерами
залізниці вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності вноситься плата. Порядок
визначення плати за користування
вагонами (контейнерами) встановлений
Правилами користування вагонами і
контейнерами. Зазначена плата
вноситься також за час затримки
вагонів на станціях призначення і на
підходах до них в очікуванні подання їх
під вивантаження, перевантаження з
причин, що залежать від
вантажоодержувача, власника
залізничної під'їзної колії, порту,
підприємства.

Порядок та розмір нарахування плати за
перевезення власних приватних
порожніх вагонів встановлений у пункті
17 розділу 1 Тарифного керівництва № 1.
Порожні приватні власні вагони, які
перевозяться залізницею за повними
перевізними документами зі сплатою
провізної плати, мають статус вантажу,
який залізниця зобов'язана доставити
на станцію призначення і видати їх
одержувачу, зазначеному в накладній.

Вагони, що слідували на адресу
відповідача, мали статус вантажу і
відповідач мав прийняти їх на свої
під'їзні колії в установлені Статутом
та договором строки, що ним не було
зроблено.

Збір за зберігання вантажів у вагонах
розраховується згідно пункту 8 Правил
зберігання вантажів: у разі затримки з
вини одержувача після закінчення
терміну безоплатного зберігання, збір
сплачується незалежно від місця
затримки (на станції призначення, на
підходах до неї тощо) та пункту 2
Тарифного керівництва № 1, зокрема,
згідно підпункту 2.1 нараховується збір
за зберігання власного (орендованого)
рухомого складу на своїх осях (з
одиниці). У всіх випадках неповна доба
округляється до повної.

Згідно з приписами статті 129 Статуту
залізниць України обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності вантажоодержувача
під час залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Факт затримки вагонів на станції
призначення в очікувані подавання під
вантажні операції з причин, які
залежали від публічного акціонерного
товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат",
підтверджується актами.

Несвоєчасне забирання публічним
акціонерним товариством "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат"
вантажів, які прибули на його адресу, є
порушенням вимог пункту 33 Правил
видачі вантажів та статей 46 і 47 Статуту
залізниць України, якими визначено, що
одержувач зобов'язаний прийняти і
вивезти вантаж, що надійшов на його
адресу, навіть поставка якого йому не
передбачена планом (договором,
контрактом, замовленням тощо).

Пунктом 16 Правил користування вагонами
і контейнерами встановлені випадки, за
яких вантажовласник звільняється від
плати за користування вагонами і
контейнерами. Господарськими судами
встановлено, що зазначені відповідачем
у відомостях плати за користування
вагонами заперечення не звільняють від
плати за користування вагонами.

За змістом статті 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.
Відповідачем не надано доказів
відсутності вини в затримці вагонів на
станціях підходу.

Таким чином, з урахуванням меж
перегляду справи в касаційній
інстанції, колегія суддів вважає, що
під час розгляду справи фактичні її
обставини були встановлені
господарськими судами на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
судів відповідають цим обставинам і їм
дана належна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ: Рішення Господарського
суду Дніпропетровської області від 25
лютого 2014 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 28 травня 2014
року у справі № 904/8009/13 залишити без
змін, а касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" без
задоволення.

Головуючий, суддя М. В. Кузьменко Суддя
І. М. Васищак Суддя В. І. Студенець