КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р. Справа№ 910/6589/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання
Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги б/н від 25.06.2014 року товариства з
обмеженою відповідальністю «АТЛ» на
рішення господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 року

у справі № 910/6589/14 (суддя - Удалова
О. Г.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс - 2012»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТЛ»

про стягнення 662 772, 60 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Королевич Ю.П. - дов. від
13.06.2014 року,

від відповідача: Резвова О.В. - дов. від
24.06.2014 року

ВСТАНОВИВ:

10.04.2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс - 2012»
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
товариства з обмеженою
відповідальністю «АТЛ» про стягнення
838 131,72 грн, що становить: 400 409,29 грн
боргу по оплаті поставленого товару 421
825,42 грн пені, 11 110,14 грн 3% річних, 4 786,87
грн інфляційних втрат (а.с.2-7).

Під час розгляду справи, 19.05.2014 року
позивач подав заяву про зменшення
розміру позовних вимог у зв'язку із
частковою сплатою боргу, просить
стягнути з відповідача 203 652,67 грн боргу,
421 825,42 грн - пені, 9 945,63 грн - 3% річних, 27
348,88 грн інфляційних втрат (а.с.85-90).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договорами
поставки № 03/3 від 11.03.2013 року та № 02/05
від 13.05.2013 року щодо повної та
несвоєчасної ї оплати вартості
поставленої продукції.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю «АТЛ» на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс - 2012» 203 652,
67 грн боргу, 28 609, 36 грн пені, 9 861, 63 грн 3 %
річних, 25 377, 47 грн інфляційних втрат, 5
350, 00 грн витрат по сплаті судового
збору. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач, ТОВ «АТЛ» 25.06.2014 року подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 03.06.2014 року та
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи. Апелянт
стверджує, що місцевий господарський
суд не прийняв до уваги доводи про те,
що договори поставки є не укладеними,
оскільки сторони не дійшли згоди щодо
істотних умов договору, а саме строку
дії договорів.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2014 року
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «АТЛ»
прийнято до провадження та призначено
до розгляду у судовому засіданні за
участю представників сторін на 28.07.2014
року.

Апелянт (відповідач у справі) у
судовому засіданні 28.07.2014 року
підтримав вимоги апеляційної скарги ,
вважає, що суд необґрунтовано стягнув з
нього заборгованість, неустойку,
інфляційні втрати та річні, оскільки
договори, які не містять строків оплати
та строку дії не є укладеними. Апелянт
не заперечує отримання товару, вважає
що строк оплати не настав.

Позивач у судовому засіданні 28.07.2014
року заперечив доводи апеляційної
скарги, просить скаргу залишити без
задоволення, рішення господарського
суду м. Києва від 03.06.2014 року - без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
представників сторін, дослідивши
представлені докази в їх сукупності,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

11.03.2013 року між сторонами у справі було
укладено договір поставки № 03/3 та
13.05.2013 року - договір поставки № 02/05
відповідно до п. 1.1. яких ТОВ «Мегаполіс
- 2012» (продавець за договором, позивач у
справі) зобов'язався передати у
власність ТОВ «АТЛ» (покупець за
договором, відповідач у справі) товар
(диски литі легкоплавкі алюмінієві для
КТЗ), а покупець зобов'язався оплатити
товар в порядку та на умовах,
визначених договорами. Сторони
обумовили, що ціна і кількість товару
визначається в специфікаціях до цих
договорів, які є їх невід'ємними
частинами.

Відповідно до п. 2.2. договорів оплата за
кожну партію товару здійснюється
покупцем на підставі видаткової
накладної щотижневими платежами за
реалізований товар. При цьому покупець
зобов'язаний сплатити повну вартість
партії товару у строк, що не перевищує 90
(дев'яносто) календарних днів з дати
отримання товару.

Згідно з п. 3.3. договорів передача
товару оформлюється шляхом підписання
сторонами видаткової накладної, яка є
підтвердженням передачі права
власності на товар і має силу акту
прийому-передачі. При підписанні
видаткової накладної уповноважена
особа покупця повинна передати
продавцю оригінал довіреності на право
отримання товару

Відповідно до п. п. 8.1, 8.2 договорів
поставки ці договори вважаються
укладеними і набирають чинність з
моменту їх підписання сторонами та
скріплення їх печатками та
закінчується 2013 року.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання, які мають ознаки
договору поставки, згідно якого в силу
вимог ст. 712 ЦК України, продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки
є консенсуальним, двостороннім і
оплатним. Як консенсуальний договір
він вважається укладеним з моменту
досягнення сторонами згоди щодо всіх
істотних умов. Двосторонній характер
договору поставки зумовлює взаємне
виникнення у кожної сторони прав та
обов'язків.

У відповідності до вимог частини 2
статті 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Оплата
проводиться у строки визначені умовами
договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 174, 193 ГК
України, ст. ст. 11, 509, 526, 626, 629 ЦК України
підставою виникнення зобов'язання є
договір укладений між сторонами,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до вимог
закону, умов договору. Статтею 525 ЦК
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу товар на суму 516
331, 30 грн, що підтверджується
видатковими накладними № РН-0000019 від
17.04.2013 року на суму 201 717,60 грн, № РН-0000025
від 24.04.2013 року на суму 70 387,87 грн, №
РН-0000027 від 25.04.2014 року на суму 19 745,38 грн,
№ РН-0000040 від 15.05.2013 року на суму 224 480,45
грн, які в підтвердження поставки
товару підписано продавцем та
отримання - покупцем, довіреностями на
право отримання ТМЦ №0345 від 17.05.2013 року,
№ 0398 від 24.04.2013 року, № 0466 від 15.05.2013
року, які видано ТОВ «АТЛ». В
підтвердження поставки товару на суму
516 331, 30 грн позивач представив також
копії податкових накладних № 17 від
17.04.2013 року, № 21 від 24.04.2013 року, № 23 від
25.04.2013 року, № 2 від 15.05.2013 року.

Факт поставки товару за видатковими
накладними № РН-0000019 від 17.04.2013 року, №
РН-0000025 від 24.04.2013 року, № РН-0000027 від
25.04.2014 року, № РН-0000040 від 15.05.2013 року
доведено матеріалами справи, не
заперечено відповідачем, навпаки
матеріали справи містять докази
часткової оплати товару в сумі 312 678, 63
грн, що підтверджується долученими до
матеріалів справи банківськими
виписками (а.с.48-53, 93-102). Отже, на час
прийняття рішення суду заборгованість
відповідача по оплаті вартості товару
становила 203 652,67 грн (516331,30 грн - 312 678, 63
грн).

Доказів сплати заборгованості в
повному обсязі ні на час прийняття
рішення суду, ні на час перегляду
рішення в апеляційній інстанції
відповідачем не надано.

Твердження апелянта, що сторонами не
узгоджено строків оплати
спростовується наявними в матеріалах
справи доказами, оскільки умовами
договорів передбачено обов'язок
покупця проводити щотижневі платежі за
реалізований товар на підставі
видаткової накладної При цьому
договором чітко визначено, що покупець
зобов'язаний сплатити повну вартість
партії товару у строк, що не перевищує 90
календарних днів з дати отримання
товару.(п.2.2 договорів).

Відтак, колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, про те що факт наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем в сумі 203 652,67 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги в
частині стягнення боргу судом першої
інстанції правомірно задоволено.

Позивач просив стягнути з відповідача
пеню в сумі 421 825,42 грн. за порушення
строків оплати за період з 17.07.2013 року
по 27.02.2014 року.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 548, 549
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, різновидом якої є пеня.

Пунктами 6.1. договорів поставки
встановлено, що за прострочення оплати
товару покупець сплачує пеню у розмірі
0,5 відсотка від простроченої суми за
кожний день прострочення.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, перевіривши
розрахунок пені, враховуючи вимоги ч. 6
ст. 232 ГК України, погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про часткове задоволення позовної
вимоги про стягнення пені та вважає за
правомірне нарахування пені в сумі 28
609,36 грн, оскільки розмір пені повинен
бути розрахований від суми
простроченого платежу та не
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Позивачем заявлені вимоги щодо
стягнення з відповідача інфляційних
втрат в сумі 27 348,88 грн. та 3% річних в
сумі 9 945,63 грн. в порядку ст. 625 ЦК
України.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір не
встановлений договором.

У цивільно-господарських відносинах
кредитор вправі вимагати компенсації
збитків, що виникають у випадку
неправомірного використання його
коштів боржником, з урахуванням
приписів статті 625 ЦК України, тобто у
розмірі 3 % річних у поєднанні з
інфляційними втратами, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат та 3 % річних, колегія суддів
апеляційної інстанції визнає
правомірним висновок місцевого
господарського суду про часткове
задоволення вимоги щодо стягнення
інфляційних втрат в сумі 25 377, 47 грн та 3
% річних в сумі 9 861, 63 грн .

Колегія суддів апеляційної інстанції
визнає помилковим твердження апелянта
про те, що спірні договори не є
укладеними, оскільки, як вважає апелянт
сторони не дійшли згоди щодо такої
істотної умови, як строк дії договорів.

Згідно ст. 180 ГК України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору. Строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору (ч. 1
ст. 631 ЦК України).

Укладаючи договори поставки № 03/3 від
11.03.2013 року та № 02/05 від 13.05.2013 року
сторони передбачили, що термін їх дії
починає перебіг у момент, визначений п.
8.1 договору (момент підписання
договору) та закінчується 2013 році (п. 8.2
договорів).

З огляду на приписи ст.ст. 251- 255 ЦК
України строком є певний період часу,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення і який може
бути визначений правочином. Строк може
визначатися роками, місяцями, днями,
годинами, термін - календарною датою.
При цьому, строк визначений роками,
спливає у відповідні місяць та число
останнього року строку, відтак термін
дії зазначених договорів закінчується
31.12.2013 року.

Зважаючи на те, що сторонами були
прийняті та погоджені всі обов'язкові
умови договорів відповідно до
законодавства, а також враховуючи те,
що договори за своїм змістом не
суперечать жодним законам, актам,
постановам і чинному законодавству в
цілому, та моральним засадам
суспільства, підстави вважати їх
неукладеними відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає
правомірним та обґрунтованим висновок
суду першої інстанції, що
правовідносини сторін склалися саме на
підставі договорів поставки № 03/3 від
11.03.2013 року та № 02/05 від 13.05.2013 року і
дані правочини спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, тому рішення
господарського суду міста Києва від
03.06.2014 року у справі № 910/6589/14 відповідає
фактичним обставинам справи та не
суперечить чинному законодавству
України, а відтак передбачених законом
підстав для скасування оскаржуваного
рішення місцевого господарського суду
не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати із сплати судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача у справі
(апелянта).

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «АТЛ» на
рішення господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 року у справі № 910/6589/14
залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 року у справі № 910/6589/14
залишити без змін.

3.Справу № 910/6589/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
В.Г. Суховий

А.О. Мальченко