ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 р.
Справа № 914/1510/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції», м.Київ

до відповідача-1: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача-2: ОСОБА_2, АДРЕСА_1

про стягнення 316718,61грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: Ковальова О.О. -
представник за довіреністю

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

Суть спору: позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції», м.Київ до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 та до
ОСОБА_2, АДРЕСА_1 про стягнення 316718,61грн.,
з яких 201544,60грн. заборгованості по
кредиту (в т.ч. простроченої) та
115174,01грн. штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 28.04.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на
02.06.2014р. Ухвалою суду від 02.06.2014р.
розгляд справи відкладено на 16.06.2014р. у
зв'язку з неявкою відповідачів. Ухвалою
суду від 16.06.2014р. розгляд справи
відкладено на 25.06.2014р. у зв'язку з
неявкою відповідачів. За клопотанням
позивача ухвалою суду від 25.06.2014р. строк
розгляду справи продовжено та
відкладено на 09.07.2014р.

Через канцелярію суду позивачем подано
заяву про уточнення позовних вимог
(вх.№3407/14 від 03.07.2014р.), якою просить
стягнути солідарно з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 32384,56
доларів США, що еквівалентно 286021,90грн.,
з яких 25272,43 доларів США, що
еквівалентно 201544,60грн. - простроченої
заборгованості за кредитом та 7112,13
доларів США, що еквівалентно 84477,30грн. -
штрафних санкцій.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, змінити предмет позову.
Зважаючи на те, що розрахунки між
сторонами за умовами кредитного
договору мали проводитись у іноземній
валюті, а саме доларах США, подану ТзОВ
«ФК «Приватні інвестиції» заяву
прийнято судом, подальший розгляд
справи відбувається з її врахуванням.

Представнику позивача роз'яснено права
згідно ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове
засідання 09.07.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовні заяві та заяві про уточнення
позовних вимог (вх.№3407/14 від 03.07.2014р.).
Ствердив зокрема, що відповідачем-1 -
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
належним чином не виконуються
зобов'язання взяті за кредитним
договором, укладеним із ВАТ
«Кредобанк» (правонаступник - ПАТ
«Кредобанк») в вересні 2006р., внаслідок
чого утворилась прострочена
заборгованість по кредиту в розмірі
25272,43 долари США. З метою забезпечення
виконання за вказаним договором між
ВАТ «Кредобанк» та відповідачем-2 -
ОСОБА_2 в жовтні 2009 року укладено
договір поруки, за яким поручитель та
боржник несуть солідарну
відповідальність перед кредитором. Між
ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «ФК «Приватні
інвестиції» в листопаді 2011 року
укладено договір факторингу, за яким
право вимоги за вказаними
зобов'язаннями перейшло до позивача.
Окрім суми основного боргу, до
стягнення заявлено 4624,87 доларів США
пені та 2565,85 доларів США упущеної
вигоди, нарахованих згідно з умовами
кредитного договору. Просив позов
задоволити.

Відповідачі явки повноважних
представників в судове засідання
09.07.2014р. не забезпечили, витребуваних
судом документів та письмових відзиві
на позовну заяву не подали, вимог ухвал
суду від 28.04.2014р., 02.06.2014р., 16.06.2014р. та
25.06.2014р. не виконали, поважності причин
неявки суду не повідомили, хоча про час
і місце проведення засідання
повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.75 ГПК України, суд
вважає за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами, в яких
достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст. 4-3 ГПК України судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представника позивача, судом
встановлено наступне.

Між Відкритим акціонерним товариством
«Кредобанк» (правонаступник - Публічне
акціонерне товариство «Кредобанк»
(банк за договором) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач-1
по справі, позичальник за договором)
укладено кредитний договір №254 від
06.09.2006р., за яким банком видано
позичальнику інвестиційний кредит в
розмірі 48800,00 доларів США (п.2.1.1) на
оплату за автомобіль МАЗ 5516 згідно
договору №22/08-01 від 22.08.2006р., укладеного
із ТзОВ «Авто-МАЗ» (п.2.1.2) із процентною
ставкою 14,5% річних в доларах США (п.2.1.3).
Дату остаточного повернення кредиту -
05.09.2011р. визначено п.2.2 договору.
Додатковим договором від 01.02.2007р. до
вказаного кредитного договору внесено
зміни, визначено розмір відсотків за
користування кредитними коштами - 13,5%
річних в доларах США (п.1).

Згідно з умовами договору, датою видачі
кредиту вважається день списання
коштів з позичкового рахунку НОМЕР_2
(утворенням строкової заборгованості
по позичковому рахунку), відкритого
банком для обліку виданих кредитних
коштів (п.п.2.6, 2.7).

Відповідно до п.2.5 кредитного договору,
кредит видається на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості, платності та цільового
характеру використання. Згідно з п.5.1
договору, позичальник зобов'язаний
повернути банку кредит в повному
обсязі в порядку і терміни передбачені
цим договором та/або додатками до
нього.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на 08.09.2010р. у ФО-П ОСОБА_1
утворилась заборгованість за вказаним
кредитним договором на загальну суму
35194,35 доларів США, частину з яких
становили 9440,00 доларів США строкової
заборгованості та 18744,17 доларів США
простроченої заборгованості по
кредиту. Приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 08.09.2010р. вчинено
виконавчий напис за реєстровим №313, за
яким пропонується звернути стягнення
на майно, а саме транспортний засіб, що
належить на праві власності
боржникупереданий на підставі
договору застави, посвідченого ОСОБА_5
приватним нотаріусом Жидачівського
районного нотаріального округу
Львівської області 07.09.2006р. за
реєстровим №1536 в заставу ВАТ
«Кредобанк», правонаступником якого є
ПАТ «Кредобанк». Разом до стягнення
пропонувалось 281213,12грн.

Окрім цього, між ПАТ «Кредобанк» (банк
за договором) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Приватні інвестиції»
(позивач по справі, новий кредитор за
договором) укладено договір факторингу
шляхом купівлі права грошової вимоги
від 29.11.2011р., на умовах якого банк продав
та відступив новому кредитору права
вимоги, а новий кредитор - купив та
прийняв від банку зазначені права
вимоги, визначені у додатку №1 (п.3.1).
Фактичним підтвердженням переходу
права вимоги, згідно з п.3.2 договору
факторингу, є підписаний сторонами акт
прийому-передачі портфеля
заборгованостей. Зазначений акт
підписаний сторонами договору та
скріплений їх печатками 14.12.2011р.

У відповідності до п.8.1 договору
факторингу, новий кредитор з моменту
передачі йому прав вимоги стає
кредитором у зобов'язаннях
позичальників за кредитними
договорами та сторін забезпечення за
зобов'язувальними документами, та
одержує право замість банка вимагати
від позичальників належного виконання
ними своїх зобов'язань за такими
кредитними договорами та від сторін
забезпечення виконання ними
зобов'язань за забезпечувальними
документами.

Так, згідно із вказаним договором, до
ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції»
перейшло право вимоги до ФО-П ОСОБА_1 за
кредитним договором №254, прострочена
заборгованість за яким на момент
укладення договору становила 28184,17
доларів США (п.323 у додатку №1 до
договору факторингу №1 від 29.11.2011р.).

Заступником начальника відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції Нагорняком В.Я. 12.03.2012р.
винесено постанову ВП №24113701 про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, якою встановлено, що в
ході примусового виконання звернено
стягнення на майно, зазначене у
виконавчому документі, а саме -
виконавчому написі №313 виданому
08.09.2010р. Кошти отримані від реалізації в
розмірі 57138,10грн. перераховано
стягувачу, згідно розпорядження від
05.03.2012р.

Позивачем у заяві про уточнення
позовних вимог (вх.№3407/14 від 03.07.2014р.)
зазначено, що дані кошти 26.03.2012р.
зараховано для погашення простроченої
заборгованості по кредиту в сумі 2911,74
долари США; заборгованості по
відсоткам у сумі 4150,38 долари США; та
комісії у сумі 750,00грн. у відповідності
до п.5.7 кредитного договору.

Зважаючи на те, що внаслідок звернення
стягнення на предмет застави
заборгованість за кредитним договором
погашено частково, станом на 16.06.2014р. її
розмір становить 25272,43 долари США
простроченої заборгованості по
кредиту, що зумовило звернення ТзОВ «ФК
«Приватні інвестиції» до суду із
позовною заявою. Окрім цього,
позивачем, із врахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, заявлено до
стягнення 7112,13 долари США штрафних
санкцій, нарахованих відповідно до
умов договору.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України, до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ГК України, банк
має право укласти договір факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги), за яким він передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
за плату, а друга сторона відступає або
зобов'язується відступити банку своє
право грошової вимоги до третьої особи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку про те, що позовна вимога
про стягнення 25272,43 долари США
обґрунтована матеріалами справи,
відповідачем-1 не спростована та
підлягає до задоволення.

В той же час, суд звертає увагу, що
відповідно до п.4 ч.1 ст.55 ГПК України,
ціна позову у позовах про стягнення
іноземної валюти визначається в
іноземній валюті та у гривнях
відповідно до офіційного курсу,
встановленого Національним банком
України на день подання позову. Також у
п.2.7 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. зазначено, що остаточне
визначення ціни позову в процесі
розгляду справи здійснюється судом на
підставі поданих учасниками судового
процесу доказів, що відповідає нормі ч.3
ст.55 ГПК України.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено
вимогу про стягнення заборгованості в
іноземній валюті - доларах США та її
гривневому еквіваленті з поданням
заяви про уточнення позовних вимог
(вх.№3407/14 від 03.07.2014р.), суд приходить до
висновку, що ціна позову в національній
валюті - гривні повинна визначатись
виходячи із офіційного курсу
Національного банку України,
встановленого на день подання вказаної
заяви. Так, станом на 03.07.2014р. - день
подання заяви до суду, за офіційно
встановленим Національним банком
України курсом 100 доларів США
дорівнювало 1184,1109грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що до стягнення підлягають
25272,43 доларів США простроченої
заборгованості по кредиту, що
еквівалентно 299225,57грн. згідно
офіційного курсу Національного банку
України, встановленого на 03.07.2014р.

Що стосується стягнення 7112,13 доларів
США штрафних санкцій, суд зазначає, що
відповідно до ст.229 ГК України, учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними
санкціями в цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору,
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань (повернення
кредиту/кредитів, оплати процентів,
комісій, інших платежів за цим
договором) позичальник на вимогу банку
сплачує йому пеню за зобов'язаннями в
іноземній валюті - 0,1 % за кожен день
прострочки від
простроченої/несплаченої суми.

Пленумом Вищого господарського суду
України у п.2,5 Постанови №14 від 17.12.2013р.
роз'яснено, що приписом ч.6 ст.232 ГК
України, передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Враховуючи вищенаведене та зважаючи на
встановлений п.5.1 договору графік
повернення кредиту, а також положення
п.2.2 договору, за яким датою остаточного
повернення кредиту є 05.09.2011р., суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення 4624,87
долари США пені, нарахованих позивачем
за період з 16.12.2013р. по 16.06.2014р. слід
відмовити.

Що стосується позовних вимог про
стягнення 2565,85 доларів США упущеної
вигоди, розрахованої на підставі п.7.5
договору, який передбачає, що за
невиконання або неналежне виконання
позичальником свого зобов'язання по
своєчасному поверненню кредиту або
його частини, позичальник, крім сплати
пені, відшкодовує Банку заподіяні
збитки в повному обсязі, в тому числі й
упущену вигоду, яка розраховується
наступним чином: сума, яка не сплачена
або несвоєчасно сплачена, помножена на
розмір процентів, вказаний у п.2.1
договору, який збільшений у 1,5 рази,
судом зазначається наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, передбачені договором або
законом, зокрема відшкодування
збитків.

Відповідно до ч.2 ст.22 Цивільного
кодексу України збитками є, зокрема
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з ч.2 ст.224 Господарського
кодексу України, під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу
України встановлено, що при визначенні
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Отже, для застосування такого заходу
відповідальності як стягнення збитків
у вигляді упущеної вигоди, потрібна
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення:
протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками, вини
та вжиття кредитором заходів для
одержання такої вигоди. Пред'явлення
вимоги про відшкодування неодержаних
доходів (упущеної вигоди) покладає на
кредитора обов'язок довести, що ці
доходи (вигода) не є абстрактними, а
дійсно були б ним отримані в разі
належного виконання боржником своїх
обов'язків. При визначенні реальності
неодержаних доходів мають
враховуватися заходи, вжиті кредитором
для їх одержання. У вигляді упущеної
вигоди відшкодовуються збитки у
розмірі доходів, які могли б бути
реально отримані при належному
виконання зобов"язання.

Однак, позивачем, всупереч ч.4 ст.623
Цивільного кодексу України, не
доведено належними доказами вжиття
заходів щодо отримання ним неодержаних
доходів (упущеної вигоди) та не надано
суду жодних доказів для підтвердження
факту заподіяння збитків відповідачем,
а відтак вимога позивача про стягнення
з відповідача упущеної вигоди за
несвоєчасне повернення кредиту в сумі
2565,85 доларів США задоволенню не
підлягає.

Окрім цього, між Відкритим акціонерним
товариством «Кредобанк» (кредитор за
договором), фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (боржник за
договором) та ОСОБА_2 (поручитель за
договором), укладено договір поруки від
05.10.2009р., за яким поручитель
зобов'язався відповідати перед
кредитором за виконання боржником
зобов'язань в повному обсязі
(повернення кредиту, сплати процентів
та комісій за користування кредитом,
пень, штрафів, неустойок) за кредитним
договором №254 від 06.09.2006р. із змінами і
доповненнями від 01.02.2007р., укладеним між
боржником та кредитором.

Відповідно до п.2.2 цього договору, у
випадку невиконання боржником своїх
зобов'язань за кредитним договором
кредитор письмово повідомляє
поручителя про це із зазначенням суми
заборгованості боржника, а поручитель,
згідно із п.2.3 договору, зобов'язаний
сплатити кредитору заборгованість
протягом 7 календарних днів з моменту
невиконання боржником зобов'язань за
кредитним договором. Договором, а саме
п.2.5, встановлено, що поручитель та
боржник несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Зважаючи на це, ТзОВ «ФК «Приватні
інвестиції» просить стягнути загальну
заборгованість в розмірі 32384,56 доларів
США солідарно з відповідача-1 - ФО-П
ОСОБА_1 та відповідача-2 - ОСОБА_2.

Суд звертає увагу, що позов заявлено до
відповідачів, як до громадянина -
суб'єкта підприємницької діяльності -
п.ОСОБА_1, так і до фізичної особи -
п.ОСОБА_2.

Відповідно до положень ст.21 ГПК
України, сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Відповідно до ст.1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право звертатися державні та
інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Пленумом Вищого господарського суду
України у пп.4.2.5 п.4.2 Постанови №18 від
26.12.2011р. роз'яснено, провадження у
справі підлягає припиненню з
посиланням на пункт 1 частини першої
статті 80 ГПК України, якщо при розгляді
справи буде встановлено, що позов
подано позивачем або до відповідача,
який не має статусу юридичної особи або
громадянина - суб'єкта підприємницької
діяльності і не є учасником
корпоративних відносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України,
провадження у справі підлягає
припиненню, коли спір не спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що в частині позовних
вимог, заявлених до відповідача-2 -
ОСОБА_2, як особи, що за фактичних
обставин не може бути учасником
господарського процесу, провадження у
справі слід припинити на підставі п.1 ч.1
ст.80 ГПК України.

Відповідно до ч.2 ст.44 ГПК України,
розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Законом України «Про судовий збір»
визначено, що за звернення до
господарського суду із позовною заявою
майнового характеру сплачується
судовий збір в розмірі 2 відсотків ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат (пп.1 п.2 ч.2 ст.4).

Пленумом Вищого господарського суду у
п.2.6 Постанови №7 від 21.02.2013р. роз'яснено,
що порядок сплати судового збору за
подання позовів, ціна яких
визначається в іноземній валюті
передбачено абзацом другим частини
першої статті 6 Закону України «Про
судовий збір». За змістом пункту 4
частини першої статті 55 ГПК у позовах
про стягнення іноземної валюти ціна
позову визначається як в іноземній
валюті, так і в національній валюті
України відповідно до офіційного
курсу, встановленого Національним
банком України на день подання позову.
Виходячи саме з такої ціни позову (в
національній валюті) й визначається
сума судового збору, що підлягає
сплаті. Однак якщо день подання позову
не співпадає з днем сплати судового
збору (збір сплачується раніше), то
останній визначається з урахуванням
офіційного курсу гривні до іноземної
валюти, встановленого Національним
банком України саме на день сплати, а не
на день подання позову (абзац другий
частини першої статті 6 Закону).

На підтвердження сплати судового збору
ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції»
долучено до позовної заяви платіжне
доручення №31 від 04.02.2014р. про сплату
6334,37грн. Суд звертає увагу, що такий
судовий збір сплачено позивачем за
звернення до господарського суду із
позовною заявою майнового характеру,
ціна якого виражена у національній
валюті України в розмірі 316718,61грн., та
відповідає встановленому законом
розміру судового збору.

В той же час, вимогу про стягнення
заборгованості в іноземній валюті -
доларах США та її гривневому
еквіваленті заявлено позивачем із
поданням заяви про уточнення позовних
вимог (вх.№3407/14 від 03.07.2014р.), яка за
своїм змістом є заявою про збільшення
розміру позовних вимог. Відтак, розмір
судового збору, який підлягав до сплати
за розгляд позовної заяви майнового
характеру, слід визначати виходячи із
офіційного курсу Національного банку
України, встановленого на день подання
вказаної заяви, за яким 100 доларів США
дорівнювало 1184,1109грн.

Враховуючи вищенаведене та провівши
відповідні підрахунки, суд приходить
до висновку, що за звернення до
господарського суду із позовною заявою
майнового характеру про стягнення 32384,56
доларів США, що станом на день
заявлення такої вимоги - 03.07.2014р.
становило 383433,19грн. позивач повинен
сплати судовий збір в розмірі 7668,66грн.,
відтак, недоплачену суму судового
збору в розмірі 1334,29грн. слід стягнути з
позивача на користь державного бюджету
України, зважаючи на те, що визначена
позивачем у заяві про уточнення
позовних вимог вх.№3407/14 від 03.07.2014р.)
ціна позову в гривневому еквіваленті
не відповідає ціні позову в доларах
США.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог,
отже понесені позивачем витрати зі
сплати судового збору в розмірі
5984,51грн. слід покласти на відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, п.1 ч.1 ст.80, 82,
84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код ІПН НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» (м.Київ,
вул.Артема, буд.52 «А», офіс 147; ) 25272,43 долари США простроченої
заборгованості по кредиту, що згідно
офіційно встановленого Національним
банком України на 03.07.2014р. курсу гривні
до іноземної валюти є еквівалентом
299225,57грн. та 5984,51грн. судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» (м.Київ,
вул.Артема, буд.52 «А», офіс 147; ) 1334,29грн. судового збору в доход
Державного бюджету України.

4. Накази видати згідно ст.116 ГПК
України.

5. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

6. Провадження по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» до ОСОБА_2 -
припинити.

7. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 14.07.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.