ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р.
Справа № 14/55/5022-915/2012

Текст

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

головуючого- судді
Бойко С. М.

суддів:
Бонк Т.Б.

Марко Р. І.

при секретарі судового засідання
Томкевич Н.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Сеньків П. П., Сеньків
Ю. Д.

розглянув апеляційну скаргу
Державного агентства резерву України

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 23.04.2014 року

в справі № 14/55/5022-915/2012

за позовом Державного агентства
резерву України, вул. Пушкінська, 28, м.
Київ, 01601

до відповідача: Відкритого
акціонерного товариства "Чортківський
завод "Агромаш", вул. В. Великого, 29, м.
Чортків, Тернопільська область, 48500

про стягнення 40763.23 грн.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Тернопільської області від 23.04.2014 року
по справі №14/55/5022-915/2012 у задоволенні
позовних вимог про стягнення 40763.23 грн.
відмовлено з тих підстав, що відсутні
докази самовільного відчуження
матеріальних цінностей відповідачем з
мобілізаційного резерву, а звідси і
відсутнє обґрунтування штрафних
санкцій.

Державне агентство резерву України не
погоджуючись з рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 23.04.2014 р., звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесене з
неповним з'ясуванням обставин, що мали
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та недоведеністю
обставин, що мали значення для справи.
Зокрема зазначає, що на
відповідальному зберіганні
підприємства знаходилось 20
найменувань матеріальних цінностей
мобрезерву, в тому числі - сталь сортова
холоднотягнута в кількості 2.0 тонн.
Перевіркою проведеною на складі
підприємства 2009 року, встановлено
наявність 19 найменувань, також
встановлено факт незабезпечення
збереження сталі сортової холодно
тягнутої в кількості 2.0 тонн.

Відповідач в свою чергу направив на
адресу суду відзив на дану апеляційну
скаргу, в якому заперечив доводи
скаржника, просив суд залишити рішення
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. При цьому вказав, що сталь
листова холоднотягнута ніколи у
виробництві відповідача не
використовувалась, тому і в
мобілізаційний резерв не могла бути
закладена.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечили доводи
апеляційної скарги і просили суд
рішення господарського суду
Тернопільської області від 23.04.2014 року
залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення, додали довідку про те,
що жодного відчуження з
мобілізаційного резерву у них не
відбувалося.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, жодних клопотань
до суду не подавав, хоча був належним
чином повідомлений про час та місце
судового засідання.

Розглянувши наявні в справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Тернопільської області слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу
Державного агентства резерву України
без задоволення з наступних підстав.

Відносини сторін, що виникають при
зберіганні матеріальних цінностей
державного резерву регулюються
Законом України "Про державний
матеріальний резерв" (далі - Закон), який
є спеціальним до даних правовідносин
та визначає загальні принципи
формування, розміщення, зберігання,
використання, поповнення та освіження
запасів державного матеріального
резерву

Згідно ст. 2 цього Закону відповідальне
зберігання матеріальних цінностей
державного резерву - це зберігання
закладених до державного резерву
матеріальних цінностей у
постачальника або одержувача без
надання йому права користуватися цими
матеріальними цінностями до прийняття
у встановленому порядку рішення про
відпуск їх з державного резерву.

Відповідно ж до п. 3 ст. 11 даного Закону ,
перелік підприємств, установ і
організацій усіх форм власності, що
виконують відповідальне зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву, номенклатура та обсяги їх
накопичення визначаються
мобілізаційними та іншими
спеціальними планами. Підприємства,
установи і організації всіх форм
власності, яким встановлені
мобілізаційні та інші спеціальні
завдання, зобов'язані забезпечити
розміщення, зберігання, своєчасне
освіження, заміну, а також відпуск
матеріальних цінностей із державного
резерву згідно із зазначеними
завданнями власними силами.

Статтею 5 Закону встановлено, що
номенклатура матеріальних цінностей
державного резерву і норми їх
накопичення, в тому числі
незнижуваного запасу, затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
державний матеріальний резерв" на
Державний комітет України з державного
матеріального резерву покладені
обов'язки щодо здійснення управління
державним матеріальним резервом, в
тому числі і контролю за зберіганням
переданих матеріальних цінностей
державного мобілізаційного резерву.

За Положенням про Державне агентство
резерву України, затвердженого Указом
Президента України №463/2011 від 13 квітня
2011р., Державне агентство є центральним
органом виконавчої влади, основним
завданням якого є реалізація державної
політики у сфері державного
матеріального резерву, тобто на час
звернення до суду позивач є належним
органом, який вправі пред'являти цей
позов.

Згідно акту перевірки від 20.05.2009 року,
здійсненої позивачем як уповноваженим
органом держави на управління
держрезервом за п.1 даних акту
вбачається, що накопичення
матеріальних цінностей мобрезерву
проведено відповідно до затвердженої
номенклатури Держагропрому УРСР №5с
від 12.10.1990 р. (а.с.47-51,т.1) зазначена
номенклатура товаро-матеріальних
цінностей, яка повинна бути закладена
до мобрезерву.

У результаті проведеної перевірки
посадовими особами контролюючого
органу встановлено, що розбронювання
матеріальних цінностей мобрезерву,
проведене згідно розпорядження
Кабінету Міністрів України від 26.11.2003р.
№702-р; відпуск розброньованих
матеріальних цінностей мобрезерву по
нарядах Держкомрезерву України не
проводився. Водночас, перевіряючими
зафіксований факт самовільного
відчуження акціонерним товариством
ТМЦ мобілізаційного резерву, а саме
сталі сортової холоднотягнутої
кількістю 2 тонни товщиною 100 мм та
встановлено порушення ведення обліку
та подання звітності в Держкомрезерв
України. Позов заявлено про стягнення
вартості ТМЦ відчужених відповідачем з
врахуванням штрафу в розмірі 100%
вартості та пені за відчуження.

При цьому, судом встановлено, що між
учасниками даного спору спеціального
договору відповідального зберігання
укладено не було. З врахуванням ст.11 ЦК
України між сторонами виникли цивільні
права і обов'язки з акта органів
державної влади. За приписами
спеціального законодавства,
мобілізаційне завдання, доведене до
відома підприємства, є
адміністративним актом, на підставі
якого виникають правовідносини.

Судом встановлено, ВАТ "Чортківський
завод "Агромаш" правонаступник
державного Чортківського
ремонтно-механічного заводу,
відповідно до номенклатури
накопичення, затвердженої наказом
Державного агропромислового комітету
Української РСР від 26.09.1990 р.(а.с.48-51,т.1)
здійснено накопичення матеріальних
цінностей до мобілізаційного резерву.

Закладка вказаних цінностей здійснена
24.02.1998р., в тому числі як з'ясовано сталі
листової товщиною 100 мм кількістю 2
тонни (копія накладної №36 позиція 15,
знаходиться в матеріалах справи).
Апеляційним судом з'ясовано, що виду
номенклатури сталі, на яку
покликається позивач не зазначено.
Інших первинних документів про
закладку іншої номенклатури сталі, ніж
та, що вказана в цій накладній судом не
встановлено.

Позивач не довів факту виникнення
зобов'язань у державного підприємства
Чортківського ремонтно-механічного
заводу щодо забезпечення зберігання
матеріальних цінностей держрезерву на
підставі номенклатури за копією
наявного наказу від 12.10.1990 року,
оскільки позивачем не було надано: акту
приймання-передачі сталі сортової
холоднотягнутої, акти перевірки
зберігання з боку контролюючого
органу, річні звіти зберігача, тощо,
за період з 1990 р. Відповідно докази не
надано щодо правонаступника
-відповідача по справі щодо
номенклатури закладення, а саме акту
приймання-передачі сталі сортової
холоднотягнутої., звітів, довідок. В
накладній про одержання на склад ВАТ
"Чортківський завод "Агромаш" значиться
номенклатура за позицією 15 - «лист 100»,
згідно пояснення відповідача
з'ясовано, що це стосується сталі
листової холоднокатаної, вагою 2 т,
товщиною 100.

Згідно розпорядження КМ від 26
листопада 2003 року, №702-р (а.с.46-47,т.1)
вбачається, що розброньовані
матеріальні цінності мобілізаційного
резерву у зв'язку із закінченням
терміну їх зберігання та неможливістю
освіження за переліком згідно додатку,
в тому числі ВАТ Чортківський завод
"Агромаш" сталі сортової
холоднотягнутої не зазначено.

В пояснювальній записці до звіту форми
12 мр (а.с.53-,т.1), що надавалася
відповідачем Держоблрезерву
облдержадміністрації,
райдержадміністрації станом на 01.01.2007
року вбачається, що випадків позичення,
розбронювання, освіження, заміни
матеріальних цінностей мобрезерву в 2006
році не було. В зв'язку із зміною
профілю виробництва подальше
застосування матеріальних цінностей
неможливе, а тому відсутня можливість
освіження, що призводить до корозії.
Також зазначено, що в 2004 році проведено
спеціалістами Західного КРВ
Державного Комітету України перевірку,
згідно якої порушень не виявлено.

За довідкою про наявність матеріальних
цінностей мобілізаційного резерву
станом на 01.01.2007 року (а.с.58,т.1) в позиції
8, значиться сталь сортова
холоднокатана, в кількості 2,0 т., яку
розброньовано в цій кількості та по
ціні 1860 гр., згідно довідки про
розбронювання в позиції 8, ця
номенклатура сталі по цій же ціні
станом на 01.01.2007 року розброньована
(а.с.60).

А тому висновок викладений в акті
перевірки від 28 січня 2004 р.(а.с.88,т.1)(щодо
наявності сталі сортової
холоднотягнутої)та відповідно в акті
перевірки від 20.05.2009 року(а.с.12, т.1) щодо
відсутності сталі сортової
холоднотягнутої на зберіганні у
відповідача, що відноситься до
предмету доказування не знайшло
підтвердження.

Відповідач, заперечуючи закладення до
мобілізаційного резерву саме сталі
сортової холоднотягнутої товщиною 100
мм. зазначає, що на відповідальному
зберіганні у господарюючого суб'єкта
знаходиться інший виріб із металу, а
саме сталь листова холоднокатана
товщиною 100 мм., вагою 2 т. дані пояснення
відповідача узгоджуються із іншими
зібраними по справі доказами та
спростовують висновок позивача,
викладений в акті перевірки.

Натомість, у долучених до матеріалів
справи Державним агентством резерву
України довідок, які йому ж 26.01.2007 року
надіслані акціонерним товариством (
а.с.52 -61 т.1 ), аналогічної інформації за
2002, 2004, 2005 роки ( а.с.114 -132 т.1) журналі
обліку матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву ( а.с.74 т.1)
листі державного підприємства
"Укрспецпостач" від 17.01.2005 року , листі
самого позивача від 29.01.2004 року № 10-2/552
дск (а.с. 151-152 т.1) зазначено що на
зберіганні на ВАТ "Агромаш" знаходиться
сталь листова холоднокатана, а не
-тягнута.

У пункті 15 накладної №36 від 24.02.1998р.,
за якою спірні ТМЦ були передані до
мобілізаційного резерву(ще на
зберігання державному Чортківському
ремонтно-механічному заводу ( а.с. 70 т.1)
вказана назва "лист 100", вагою 2 тонни,
без вказівки номенклатури, тобто виду
сталі.

Із аналізу законодавства, що діяло на
час виникнення та існування спірних
правовідносин відповідно до п. 10
"Порядку формування, розміщення та
проведення операцій з матеріальними
цінностями державного резерву",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1129 від 08.10.1997 р.
(далі - Порядок), матеріальні цінності
вважаються закладеними до державного
резерву після підписання акта про їх
прийняття, розміщення на місце
постійного зберігання та оформлення
відповідних бухгалтерських документів
складського обліку.

Загальні положення про зберігання
регулюються параграфом 1 глави 66 ЦК
України. Згідно положень ст.ст. 208, 937 ЦК
України договір зберігання між
юридичними особами укладається у
письмовій формі. Необхідність
укладання договору на відповідальне
зберігання матеріальних цінностей
держрезерву передбачено і п. 4 Порядку,
згідно якого розміщення запасів
матеріальних цінностей державного
резерву здійснюється Держкомрезервом
на підприємствах, в установах і
організаціях системи державного
резерву, а також на інших
підприємствах, в установах і
організаціях незалежно від форм
власності на договірних умовах.
Договір на розміщення запасів
державного резерву Держкомрезервом
України з відповідачем не укладений(у
вигляді окремого документу). Проте
наявність вищевказаної накладної
вказує на наявність між сторонами
письмової форми виникнення цивільних
прав і обов'язків щодо зберігання(ст.207
ЦК України). За відсутністю окремого
договору Держкомрезерву України з
відповідачем на відповідальне
зберігання цінностей мобілізаційного
резерву, документального
підтвердження найменування та
кількості матеріальних цінностей, що
фактично були передані на зберігання
відповідачу та даних про їх подальший
рух, доводи позивача про самовільне
використання відповідачем
матеріальних цінностей, що зазначені у
позові, не можна вважати доведеними. Як
доказ закладення на наявність
існування цивільних прав і обов'язків,
суд враховує первинний документ-
вищезазначену накладну за №36 від 24
лютого 1998 року, де заявлена позивачем
номенклатура сталі не значиться.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що до державного резерву
можуть бути закладені не будь-які
матеріальні цінності, а виключно ті, що
відповідають діючим державним
стандартам, технічним умовам та іншій
нормативній документації (ГОСТ ам,
ДСТУ, ТУ та ін.).

Натомість, затвердження уповноваженим
державою органом державних стандартів
чи технічних умов відповідності на
виріб із металу - сталь листова
холоднотягнута товщиною 100 мм. судом не
встановлено.

На відсутність таких стандартів вказав
доцент кафедри матеріалознавства
Ковальчук Я.О. ТДТУ ім. І. Пулюя,
пояснення якого містяться в матеріалах
справи та розцінюються судом як
належний доказ в порядку ст.30 ГПК
України. Згідно йог пояснень
вбачається, що технології виготовлення
сталі листової холоднотягнутої
товщиною 100 мм в Україні немає, як не
було її і до 1990 року. Окрім того,
відсутня на території України і
нормативна база для такого виду
продукції, зазначивши, що технологія
виготовлення сталі листової
холоднотягнутої заданої товщини
застосовується в окремих випадках
лише за кордоном. В Україні ж такий вид
обробки металів використовується при
виготовлення дроту різного
призначення, труб, каліброваної сталі,
тощо, а не сталевого листа.

Поряд з цим, з його пояснень вбачається,
що в науковій літературі зустрічається
ототожнення понять "холоднотягнута
листова сталь" та "холоднокатана
листова сталь", що з огляду на їх
технічні характеристики є некоректним,
оскільки якісні показники, механічні
властивості та технологія виробництва
у них суттєво відрізняється.

На відсутність відповідних ГОСТів,
ДСТУ, технічних умов та нормативної
документації, за якими виготовлялась
дана продукція вказав і експерт у
повідомленні про неможливість надання
висновку від 04.02.2014 р. №12726/13-53.

Водночас, позивачем не надано, а судом
не здобуто будь-яких доказів на
підтвердження факту відчуження (чи
використання в своїй діяльності)
відповідачем сталі листової товщиною
100 мм у кількості 2 тонни. Посилання
позивача з цього приводу, виключно на
акт перевірки, не може вважатись
достатнім доказом, оскільки останній
не вміщує даних первинних документів
про відчуження чи використання за
вимогами Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність", яким має засвідчуватись
факт здійснення господарської
операції. За довідкою від 30 липня 2014
року .№57, долученої в апеляційному
провадженні, виданою головним
бухгалтером і підписаною керівником
відповідача вбачається, що згідно
даних бухгалтерського обліку не
значиться відчуження матеріальних
цінностей з мобілізаційного резерву за
період зберігання. Дану довідку суд
приймає як належний доказ, оскільки він
узгоджується із вище встановленими
доказами по справі.

Не враховані державним агентством
фактичні обставини та приписи
законодавства і при визначені
ринкової ціни спірних матеріальних
цінностей.

Так, відповідно до п.10 ст.14 Закону, у
разі незабезпечення збереження
матеріальних цінностей державного
резерву, в тому числі самовільного
відчуження, з юридичних осіб, на
відповідальному зберіганні яких
перебувають ці цінності, стягується
штраф у розмірі 100 відсотків вартості
виходячи з їх ринкової ціни на день
виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження), а також пеня
з вартості відсутнього їх обсягу за
кожний день до повного повернення
матеріальних цінностей.

При цьому, п.21 п.5 "Порядку формування,
розміщення та проведення операцій з
матеріальними цінностями державного
резерву", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1129 від
08.10.1997р., ціни на матеріальні цінності,
що закладаються та відпускаються з
державного резерву, визначаються
Держкомземом виходячи з оптових цін, що
діють на час закладення або відпуску,
кон'юнктури ринку, термінів зберігання,
якості продукції, а в разі проведення
конкурсу - за цінами конкурсу на кожну
партію конкретної продукції.

У разі недоцільності закладення і
зберігання зазначених матеріальних
цінностей або виключення їх з
номенклатури, скасування
мобілізаційного чи іншого
спеціального завдання зазначені
юридичні особи за рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного матеріального резерву,
відшкодовують вартість відсутніх
матеріальних цінностей державного
резерву, виходячи з їх ринкової ціни на
день виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження) із сплатою
пені до повного відшкодування вартості
матеріальних цінностей.

За приписами п. 16 ст. 14 Закону розмір
пені обчислюється, виходячи з
подвійної ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня, з вартості
відсутнього обсягу матеріальних
цінностей за кожний день до повного
повернення матеріальних цінностей.

Згідно з поданим позивачем розрахунком
за період з 20.05.2009р. по 29.10.2012р.
нараховані пеня в розмірі 9 323,23 грн. та
штраф в сумі 15 720 грн.

Як слідує із матеріалів справи, а саме
службової записки №0.81/795 від 01.06.09р.,
ринкова ціна за одиницю виміру - 1 тонну
сталі сортової холоднотягнутої
визначена в розмірі 7 860 грн. При цьому
до службової записки долучено
інформацію з рекламного щотижневика
"Металический Весник" №21/268 від 25.05.2009р.,
з якого в довільній формі вибрано круг
калібрований діаметром 7 мм, марка
сталі 35 за ціною 7860 грн. за тонну. Однак,
дані вироби з металу не є аналогічними
із тими, що контролюючим органом
зазначені як протиправно відчужені.

Натомість, на відсутність будь - якої
цінової інформації стосовно сталі
холоднотягнутої вказав судовий
експерт Київського НДІСЕ у
повідомленні про неможливість надання
висновку від 04.02.2014р. №12726/13-53.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте, з урахуванням всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги
Державного агентства резерву України
відмовити.

2. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 23.04.2014 року
в справі №14/55/5022-915/2012 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на
адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови
виготовлений 04.08.2014 р.

Головуючий суддя
Бойко С. М.

Суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Марко Р. І.