ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"28" липня 2014 р.
Справа № 918/990/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Войтюка В.Р. розглянувши
матеріали справи за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
заготівельного виробничо-збутового
підприємства "Дубнозаготпром" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Брасовскіє сири" про
стягнення заборгованості та
господарських (цивільно-правових)
санкцій в сумі 8485,70 Євро (за курсом НБУ
становить 137423,76 грн.)

За участю представників сторін:

позивача: Мушкеєва В.В. дов. від 04.06.14 р.

відповідача: Саюк І.Є дов. від 22.05.14 р.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю заготівельно
виробничо-збутове підприємство
"Дубнозаготпром" звернулось до
господарського суду з позовною заявою
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Брасовскіє сири" 8
270,00 євро заборгованості згідно
договору № 28/01-14 про надання послуг по
ремонту технічного устаткування від 28
січня 2014 року та 215,70 євро пені, що в
еквіваленті до національної валюти
України за курсом НБУ на дату подачі
позову становить 137 423 грн. 76 коп.

Ухвалою суду від 02 липня 2014 року
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі № 918/990/14.
Справу призначено до слухання в
засіданні на 28 липня 2014 року.

До початку судового засідання через
канцелярію суду позивач подав заяву
від 04 липня 2014 року про уточнення
розміру заборгованості та пені. У
вказаній заяві зазначає, що сума
заборгованості складає 8270,00 євро, а
розмір неустойки - 209,37 євро.

У судовому засіданні 28 липня 2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги з урахуванням заяви від
04 липня 2014 року. Просив суд стягнути з
відповідача 8270,00 євро заборгованості
та 209,37 євро пені.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
та його представник у судовому
засіданні зазначили, що позовні вимоги
визнають частково. Пояснили, що
відповідно до акту № 1 приймання
передачі виконаних робіт від 14 березня
2014 року здійснено передачу наданих
послуг по ремонту технологічного
обладнання на суму 8270,00 євро. У зв`язку
із складним фінансово-економічним
станом підприємства товариство з
обмеженою відповідальністю
"Брасовскіє сири" не мало можливості
здійснити повний розрахунок з
позивачем.

Стосовно нарахованої пені, відповідач
зазначає, що зі змісту позовної заяви
вбачається, що за базу розрахунку взято
облікову ставку ЦБ РФ в розмірі 8,5%. Така
ставка не відповідає дійсності,
оскільки відповідно до Указу
Центрального Банку Російської
федерації від 13.09.2012 N 2873-У з 14 вересня 2012
року по даний час діє облікова ставка (
в законодавстві Російської федерації
має назву - ставка рефінансування ) 8,25%
.У зв'язку з цим вважає, що розмір
неустойки є завищений і має становити
209,37 євро.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю заготівельно
виробничо-збутове підприємство
"Дубнозаготпром" (підрядник) та
товариство з обмеженою
відповідальністю "Брасовскіє сири"
(замовник) уклали договір про надання
послуг з ремонту технологічного
обладнання № 28/01-14.

Відповідно до п.1.1. договору підрядник
зобов`язується виконати за завданням
замовника у відповідності з технічним
завданням наступну роботу: надати
послуги по ремонту і налагодженню
технологічного обладнання:

- приймально - апаратного цеху;

- цеху по виробництву сиру;

- дільниці згущення сироватки, з
використанням запасних частин і
комплектуючих замовника, своїм
інструментом.

За умовами п.1.2. договору замовник
зобов`язується надати підряднику
технічну документацію, прийняти
виконані роботи і повністю оплатити
вартість виконаних робіт, в порядку та
розмірі, передбачених договором.

Пунктом 2.1. договору визначено, що
загальна сума договору складає 25000,00
євро.

Вартість виконаних робіт згідно п.1.1.
визначається згідно протоколу
погодження вартості робіт по виконаним
та прийнятим роботам (п.2.2. договору).

Згідно п.2.3. договору протокол
погодження вартості фактично
виконаних робіт є невід`ємною частиною
договору.

Сторони погодили у п.6.1. договору, що
здача-приймання виконаних робіт
оформляється актами
приймання-передачі, підписаними обома
сторонами.

За умовами п.4.1. договору він вступає в
силу з моменту його підписання і діє до
31 грудня 2014 року.

20 лютого 2014 року сторони підписали
додаток до договору № 28/01-14 від 28 січня
2014 року згідно якого п.8.2. договору №
28/01-14 викладено у новій редакції.

У п.8.2. договору (в новій редакції)
зазначено, що сторони домовились, що
всі спори, які виникли між сторонами
будуть розглядатись за вибором
позивача в Міжнародному комерційному
арбітражному суді при
торгово-промисловій палаті України в
місті Києві або в господарському суді
Рівненської області (Україна) за
законодавством України.

Доказів визнання недійсним чи
розірвання договору про надання послуг
з ремонту технологічного обладнання №
28/01-14 від 28 січня 2014 року суду не надано.

У пункті 3.1. договору зазначено, що
замовник здійснює оплату фактично
виконаних робіт. Оплата здійснюється
на розрахунковий рахунок підрядника
протягом 3-х банківських днів з моменту
підписання акту приймання-здачі
виконаних робіт.

Згідно п.3.2. договору форма оплати
безготівкова, у євро.

11 лютого 2014 року сторони підписали
протокол № 1 погодження вартості
наданих послуг з 11 лютого 2014 року - 06
березня 2014 року, згідно договору № 28/01-14
від 28 січня 2014 року. У даному протоколі
сторони погодили фактично виконані
роботи і вартість послуг по ремонту
технологічного обладнання
приймально-апаратного цеху. Зазначили,
що договірна вартість фактично
виконаних робіт складає 8270,00 євро.
Також у даному протоколі зазначено, що
взаємних претензій стосовно об`єму та
якості виконаних робіт у сторін не має.

14 березня 2014 року позивач та відповідач
підписали акт № 1 про те, що згідно
протоколу № 1 погодження вартості
наданих послуг від 11 лютого 2014 року по
ремонту технологічного обладнання
приймально-апаратного цеху на
території с.Локоть, Брасовського
району, Брянської області, Російської
Федерації, роботи виконані в повному
обсязі і відповідають вимогам
замовника.

У вказаному акті зазначено, що
погоджена вартість фактично виконаних
робіт становить 8270,00 євро, взаємних
претензій щодо виконаних робіт у
сторін не має.

В порушення умов договору оплата за
виконані роботи відповідачем не
проведена.

Позивач направив відповідачу
претензію № 234 від 15 травня 2014 року з
вимогою здійснити оплату 8270,00 євро
заборгованості та 215,70 євро неустойки.

У відповіді на претензію № 154 від 22
травня 2014 року відповідач просив
позивача відстрочити строк оплати 8270,00
євро, згідно договору № 28/01-14 від 28
січня 2014 року до 01 вересня 2014 року у
зв`язку з тяжким фінансовим становищем.

Станом на день розгляду справи
заборгованість відповідача становить
8270,00 євро, що ним не заперечується.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України
передбачено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Частинами 1, 2 ст. 837 ЦК України
визначено, що за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

За умовами частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України з
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.(ст.526 ЦК України).

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України визначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

У відповідності із статтею 612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За умовами статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність або відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У статті 33 ГПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач на момент прийняття рішення
не надав документів, які б могли
свідчити про погашення заборгованості
перед позивачем.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про обґрунтованість та законність
вимог позивача про стягнення з
відповідача 8270,00 євро боргу за
договором № 28/01-14 про надання послуг по
ремонту технічного обладнання від 28
січня 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем покладеного на нього
обов'язку щодо своєчасної оплати
виконаних робіт, позивач просить суд
стягнути з відповідача 209,37 євро пені
нарахованої за період з 20 березня 2014
року по 15 травня 2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК
України виконання зобов'язання,
зокрема, може забезпечуватися
неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної
статті пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання (частина 1
статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України
встановлено, що сплата (передання)
неустойки не звільняє боржника від
виконання свого обов'язку в натурі.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу
України передбачено, що платник
грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", відповідно до ст. 1 якого
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Зі змісту вказаної правової норми
випливає, що пеня обчислюється саме від
суми простроченого платежу (незалежно
від його валюти), а розмір стягнення
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
установлено законом як граничний,
тобто за прострочення платежу за
договором може бути стягнуто лише пеню,
сума якої не перевищує ту, що обчислено
на підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України. Вказаної
правової позиції дотримується
Верховний Суд України у своїх
постановах від 24.10.2011 у справі № 25/187 та
від 07.11.2011 у справі № 5002-2/5109-2010 та Вищий
господарський суд у постанові №
918/308/13-г від 30.09.13 р.

Таким чином, положеннями Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" встановлено обмеження
стосовно стягнення пені у розмірі, що
не перевищує подвійної облікової
ставки Національного банку України.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що за
порушення сторонами строків виконання
зобов'язань за договором, винна сторона
сплачує іншій стороні неустойку в
розмірі подвійної облікової ставки ЦБ
РФ за кожний день прострочення.

Перевіривши поданий позивачем
розрахунок пені суд зазначає, що
заявлена до стягнення позивачем сума
пені не перевищує її граничного
розміру, встановленого законом, відтак
вимога про стягнення 209,37 євро пені
підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" ціна позову про
стягнення іноземної валюти
визначається в іноземній валюті та
національній валюті України
відповідно до офіційного курсу,
встановленого Національним банком
України на день подання позову (пункт 4
частини першої статті 55 ГПК).

При визначенні ціни позову, поданого в
іноземній валюті, необхідно виходити з
тієї валюти, в якій провадились чи
повинні бути проведені розрахунки між
сторонами.

Суд зазначає, що офіційний курс
Національного банку України станом на
01 липня 2014 року (день подання позову)
складав за 100 євро 1609,6633 грн., а не 16,194746
грн. за 1 євро, як зазначив позивач.
Відтак, ціна даного позову у
національній валюті України становить
136 489 грн. 31 коп.

За частиною 1 статті 6 Закону за подання
позовів, ціна яких визначається в
іноземній валюті, судовий збір
сплачується у гривнях з урахуванням
офіційного курсу гривні до іноземної
валюти, встановленого Національним
банком України на день сплати.

Аналогічна правова позиція викладена у
пункті 2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України".

Згідно інформації яка міститься на
офіційному сайті Національного банку
України (http://bank.gov.ua) офіційний курс
Національного банку України станом на
12 червня 2014 року (дата сплати позивачем
судового збору) складав за 100 євро 1578,8572
гривні.

Отже, за подання до господарського суду
Рівненської області позовної заяви про
стягнення з відповідача 8479,37 євро (з
урахуванням уточненого розрахунку
заборгованості та неустойки)
товариство з обмеженою
відповідальністю заготівельне
виробничо-збутове підприємство
"Дубнозаготпром" мало сплатити судовий
збір у розмірі 2 677 грн. 54 коп.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір у
розмірі 2 677 грн. 54 коп. покладається на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 49, 82-85 , ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Брасовскіє сири"
(242300, Російська Федерація, Брянська
область, Брасовський район, селище
Лікоть, вул.Дзержинського,2, код 324501001)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю заготівельного
виробничо-збутового підприємства
"Дубнозаготпром" (35350 Рівненська
область, Рівненський район, смт
Квасилів, вул.Молодіжна, 28 кв.107) 8270,00
євро (що еквівалентно 133 119 грн. 15 коп.)
боргу, 209,37 євро (що еквівалентно 3 370 грн.
15 коп.) пені та 2 677 грн. 54 коп. судового
збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 31 серпня 2014 року

Суддя
Войтюк В.Р.