ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року Справа № 910/16106/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві касаційну
скаргу Державного підприємства
"Конярство України" на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 20 травня 2014
року у справі № 910/16106/13 Господарського
суду міста Києва за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ,
до Державного підприємства "Конярство
України", м. Київ, про стягнення 2 149 799,42
грн.,

за участю представників сторін:

позивача - Ярохович Т.А. (дов. № 2713-О від
20.08.13);

відповідача - Яцько Р.М. (дов. № 1 від
08.01.14),

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року позивач ПАТ КБ
"Приватбанк" пред'явив у господарському
суді позов до відповідача ДП "Конярство
України" про стягнення 2 149 799,42 грн.

Вказував, що 22.05.02 між ПАТ КБ
"Приватбанк" (кредитором) та ДП
"Новоолександрівський кінний завод №
64" (правонаступником якого є
відповідач, позичальником) був
укладений кредитний договір № 60,
згідно якого він зобов'язався надати
позичальнику кредит в сумі 250 000 грн. для
господарських потреб, а позичальник -
повернути вказані грошові кошти та
проценти за користування кредитом в
строки та на умовах, визначених
договором.

Посилаючись на порушення відповідачем
строків повернення кредиту та сплати
процентів за користування кредитом,
позивач просив стягнути з відповідача
178 078 грн. заборгованості за кредитом, 922
036,41 грн. заборгованості зі сплати
відсотків та 1 049 685,01 грн. пені, а всього -
2 149 799,42 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 31 жовтня 2013 року (суддя Пінчук
В.І.) в позові відмовлено.

Рішення мотивоване посиланнями на
пропуск позивачем встановленого
приписами ст. 257 ЦК України трирічного
строку позовної давності для звернення
з даними вимогами.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 20 травня 2014
року (судова колегія у складі:
Буравльова С.І. - головуючого, Андрієнка
В.В., Шапрана В.В.) рішення частково
скасовано, постановлено нове рішення
про часткове задоволення позову.

Постановлено стягнути з ДП "Конярство
України" на користь ПАТ КБ "Приватбанк"
178 078 грн. заборгованості за кредитом, 922
036,41 грн. заборгованості зі сплати
відсотків та 22 002,28 грн. витрат зі сплати
судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Постанова в частині задоволення позову
мотивована посиланнями на зупинення
строку позовної давності розглядом
справи про банкрутство боржника та
визнанням останнім спірної суми боргу.

Постанова в частині відмови в
задоволенні вимог про стягнення пені,
обґрунтована посиланнями на пропуск
позивачем встановленого приписами ст.
258 ЦК України річного строку позовної
давності для звернення з даними
вимогами.

У касаційній скарзі ДП "Конярство
України", посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції вимог ст. 59
ГК України, ст.ст. 17, 33, 37 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців",
просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
у вирішенні даного спору, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з таких
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 22.05.02 між ПАТ КБ "Приватбанк"
(кредитором) та ДП
"Новоолександрівський кінний завод №
64" (правонаступником якого є
відповідач, позичальником) був
укладений кредитний договір № 60,
згідно якого кредитор зобов'язався
надати позичальнику кредит в сумі 250 000
грн. для господарських потреб, а
позичальник - повернути вказані
грошові кошти та проценти за
користування кредитом в строки та на
умовах, визначених договором.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили,
що за користування кредитом за період з
дати списання коштів з рахунку до дати
погашення кредиту позичальник сплачує
проценти у розмірі 30 % річних.

У разі порушення позичальником
обов'язків щодо погашення кредиту,
останній сплачує банку проценти за
користування кредитом у розмірі 60 %
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості (п. 4.2 договору).

Датою сплати процентів є 25 число
кожного поточного місяця, починаючи з
дати підписання даного договору, якщо
інше не передбачено п. 7.3 договору. У
випадку несплати відсотків у вказаний
строк, вони вважаються простроченими
(п. 4.3 договору).

У випадку не погашення кредиту в строк,
заборгованість в частині своєчасного
погашення суми кредиту вважається
простроченою, на залишок
заборгованості з простроченої суми
кредиту розрахунок здійснюється
відповідно до п. 4.2 даного договору з
дня виникнення простроченої
заборгованості (п. 4.9 договору).

Кінцевою датою повернення кредиту п. 1.3
договору сторонами визначено 25.12.02.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань та є обов'язковим для
виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що на виконання своїх
договірних зобов'язань банк надав
позичальнику грошові кошти в сумі 250 000
грн., проте відповідач свої
зобов'язання за договором належним
чином не виконав, в зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем у розмірі 178 078 грн.
заборгованості за кредитом та 922 036,41
грн. заборгованості зі сплати
відсотків.

Водночас, судом апеляційної інстанції
встановлено, що ухвалою Господарського
суду Луганської області від 09.07.02 у
справі № 9/112б було відкрито процедуру
банкрутства ДП "Новоолександрівський
кінний завод № 64".

В межах вказаної справи, ПАТ КБ
"Приватбанк" було подано заяву про
визнання майнових вимог № Р0/3160
від 02.09.02, яка була визнана ДП
"Новоолександрівський кінний завод №
64".

03.06.03 провадження у справі про
банкрутство № 9/112б було припинено.

Ухвалою Господарського суду
Луганської області від 15.03.04 у справі
№ 10/20б було повторно порушено
провадження у справі про банкрутство
ДП "Новоолександрівський кінний завод
№ 64".

07.12.05 ПАТ КБ "Приватбанк" подав заяву про
визнання майнових вимог до ДП
"Новоолександрівський кінний завод №
64" за кредитним договором № 60 від
22.05.02 та внесення цих майнових вимог в
реєстр вимог кредиторів ДП
"Новоолександрівський кінний завод №
64".

Ухвалою Господарського суду
Луганської області від 12.09.11 у справі
№ 10/20б було припинено процедуру
розпорядження майном ДП
"Новоолександрівський кінний завод №
64", провадження у даній справі
припинено, мораторій на задоволення
вимог кредиторів скасовано.

Таким чином, в період з 25.12.02 по 03.06.03 та в
період з 15.03.04 по 24.10.11 перебіг позовної
давності зупинявся, а тому позовна
давність рахується з 03.06.03 до 15.03.04 та з
24.10.11 до 16.08.13 та становить 2 роки 7
місяців та 4 дні.

Отже, суд апеляційної інстанції
правильно виходив з того, що позивачем
не пропущено встановлений ст. 257 ЦК
України трирічний строк позовної
давності для звернення з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
та заборгованості зі сплати процентів
за користування кредитом, оскільки
зазначений строк у відповідності до
положень ст. 263 ЦК України зупинявся
розглядом справи про банкрутство
боржника, що не було враховано місцевим
господарським судом.

Враховуючи порушення відповідачем
зазначених вище норм матеріального
права, що регулюють договірні
зобов'язання, та умов договору в
частині повернення кредитних коштів та
сплати процентів за користування
кредитом, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованих висновків про
покладення на відповідача обов'язку по
їх сплаті.

Крім того, позивачем за порушення
відповідачем грошового зобов'язання
здійснено нарахування пені в сумі 1 049
685,01 грн. за період з 07.10.04 по 06.06.13.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлено, що до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
спеціальна позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у справі,
зробленою до винесення ним рішення.

Встановивши, що позивачем пропущено
річний строк позовної давності для
звернення з вимогами про стягнення
пені, а відповідачем, під час розгляду
справи в суді першої інстанції подано
заяву про застосування строку позовної
давності до вимог позивача, суд
апеляційної інстанції дійшов
правильних висновків про відмову в
задоволенні вимог про стягнення пені, у
зв'язку з пропуском позивачем строку
позовної давності для звернення з
даними вимогами.

Враховуючи викладене, судом
апеляційної інстанції на підставі
встановлених фактичних обставин,
з'ясовано дійсні права і обов'язки
сторін та правильно застосовано
матеріальний закон, що регулює спірні
правовідносини.

Посилання касаційної скарги на
перебування ДП "Новоолександрівський
кінний завод № 64" в стадії припинення,
як на підставу до звільнення ДП
"Конярство України" від виконання
зобов'язань по сплаті боргу за
кредитним договором № 60 від 22.05.02, не
заслуговують на увагу суду, з огляду на
наступне.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що наказом Міністерства
аграрної політики України № 33 від 01.02.11
реорганізовано ДП
"Новоолександрівський кінний завод №
64" шляхом приєднання до ДП
"Конярство України" та визначено
останнього правонаступником майнових
прав і обов'язків реорганізованого ДП
"Новоолександрівський кінний завод
№ 64".

30.01.12 між ДП "Новоолександрівський
кінний завод № 64" та ДП "Конярство
України" складено передавальний акт
майна, майнових та немайнових права та
обов'язків реорганізованого
підприємства станом на 31.12.11, на
підставі якого ДП "Конярство України"
набув прав та обов'язків
реорганізованого ДП
"Новоолександрівський кінний завод №
64", зокрема, за кредитним договором № 60
від 22.05.02.

Суд дав оцінку наявним у справі доказам
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, що
відповідає вимогам ст. 43 ГПК України,
переоцінка доказів, відповідно до ст.
1117 ГПК України, не входить до меж
перегляду справи в суді касаційної
інстанції.

Постанова апеляційного господарського
суду прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального
законодавства, доводи касаційної
скарги правильності викладених у ній
висновків не спростовують, в зв'язку з
чим підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового
акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного
підприємства "Конярство України"
залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 20 травня 2014
року у справі № 910/16106/13 залишити без
змін.

3. Стягнути з Державного підприємства
"Конярство України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Грінченка, 1, ) в дохід
Державного бюджету України (р/р
0007, УДКСУ у Печерському районі м.
Києва, код отримувача 38004897, банк
отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку
отримувача 820019) 11 001,14 грн. судового
збору за здійснення касаційного
перегляду.

4. Доручити Господарському суду міста
Києва видачу відповідного наказу.

Головуючий суддя:
Н.Г. Дунаєвська

Судді:
Н.І. Мележик

С.С. Самусенко