ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
Справа № 915/784/14

Господарський суд Миколаївської
області, у складі судді
Гриньової-Новицької Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Фигель С.І., дов. б/н від
03.06.2014,

від відповідача: Михеєнко І.М., дов.
№277/03 від 12.06.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Амальгама Люкс»,

54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 119,
кв. 109,

до Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк»

03057, м. Київ, пр-т Перемоги, 41,

в особі Миколаївського регіонального
відділення ПАТ «Брокбізнесбанк»,

54030, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25-а,

про визнання правочину дійсним та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Амальгама Люкс»
(далі - позивач) звернулося до
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» в особі
Миколаївського регіонального
відділення ПАТ «Брокбізнесбанк» (далі -
відповідач) з позовом про визнання
правочину дійсним та зобов'язання
провести зарахування зустрічних
однорідних вимог.

Ухвалою від 10.06.2014 господарський суд
призначив справу до розгляду та
витребував у сторін низку документів.

На виконання ухвали позивач надав суду
всі витребувані документи. В судовому
засіданні представник позивача
підтримав позовні вимоги повністю.

Відповідач позов не визнав; відзивом
від 17.06.2014 №592/051-08 просить в позові
відмовити повністю, посилаючись на те,
що відповідно до постанови
Національного банку України №339 від
10.06.2014 розпочато ліквідаційну
процедуру АТ «Брокбізнесбанк»,
впроваджено Тимчасову адміністрацію, а
за таких обставин вимоги позивача є
вимогами кредитора та повинні бути
пред'явлені в межах ліквідаційної
процедури.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд дійшов висновку про
задоволення позову, виходячи з такого:

30.07.2010 між сторонами укладений
кредитний договір №04-10/Ю (далі -
Кредитний договір) на відкриття
поновлювальної кредитної лінії з
лімітом заборгованості у розмірі 2500000
грн., терміном користування до 29.07.2012 та
процентною ставкою 28% річних.

Виконання зобов'язань позивача перед
відповідачем за Крединим договором
забезпечено іпотекою, про що сторони
уклали договір №1666/3 від 30.07.2010 (далі -
Договір іпотеки).

30.07.2010 між позивачем та відповідачем
було укладено додаткову угоду №1 від
30.07.2010 до Кредитного договору, за
умовами якої відповідач надав позивачу
кредитні кошти на рахунок
відновлювальної кредитної лінії у
розмірі 2500000 грн.

21.10.2011 між сторонами було укладено
додаткову угоду №2 до Кредитного
договору, якою сторони дійшли згоди на
зміну процентної ставки за
користування кредитом на 25 % річних, про
що було внесено зміни і до Договору
іпотеки.

21.10.2011 сторони уклали додаткову угоду
№3 до Кредитного договору, якою
збільшили розмір кредитної лінії до
3700000 грн., встановили термін
користування кредитом до 20.10.2014,
змінили процентну ставку за
користування кредитом - 21 % річних.
Зазначеною додатковою угодою в якості
забезпечення виконання позивачем свої
зобов'язань також було надано у заставу
рухоме майно та встановлено графік
сплати платежів за кредитом. Того ж дня
сторони уклали договір застави
рухомого майна та внесли відповідні
зміни до іпотечного договору.

Додатковою угодою №4 від 24.10.2011 до
Кредитного договору сторони погодили
видачу позивачем кредитних коштів на
рахунок відновлювальної кредитної
лінії у розмірі 1200000 грн.

18.05.2012 між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду №5 до Кредитного договору, якою
сторони встановили графік повернення
кредиту та визначили, що починаючи з
листопада 2013 року по жовтень 2014 року
позивач повинен сплачувати 283300 грн.
щомісяця.

Матеріалами справи підтверджено, що
зобов'язання за Кредитним договором
сторони виконували належним чином.

Як вбачається з довідки відповідача
вих. №13/051-02 від 10.01.2014, станом на 01.01.2014
прострочена заборгованість за
кредитом, нарахованими відсоткам,
зобов'язанням по гарантіям та порукам -
відсутня.

У січні 2014 року платіжним дорученням
№4156 від 08.01.2014 позивач сплатив 55988 грн. 04
коп. в рахунок погашення нарахованих
відсотків та платіжним дорученням №4200
від 15.01.2014 здійснив сплату щомісячного
чергового платежу.

У лютому 2014 року платіжним дорученням
№4347 від 05.02.2014 позивач сплатив 46297 грн. 35
коп. в рахунок погашення нарахованих
відсотків; платіжним дорученням №4319
від 03.02.2014 здійснив сплату щомісячного
чергового платежу.

Відповідно до п. 3.1.4 Кредитного
договору відповідач має право на
договірне списання з усіх рахунків
позивача в національній та іноземній
валюті, відкритих у відповідача,
заборгованості по нарахованим
процентам, комісіям, основній сумі
кредиту при настанні термінів
виконання позивачем зобов'язань в
розмірах, визначеним Кредитним
договором, а також неустойок
передбачених кредитним договором.

Матеріалами справи підтверджено, що з
2006 року між сторонами існують
правовідносини за договором про
відкриття та обслуговування
банківських рахунків №1711 від 09.03.2006 з
додатками (далі - Договір банківського
рахунку), відповідно до якого
відповідачем було відкрито позивачу
особовий розрахунковий рахунок
№3001 в національній валюті.

Станом на 25.03.2014 на особовому рахунку
позивача наявні грошові кошти в сумі
188156 грн. 24 коп., що підтверджено
випискою банка.

У березні 2014 позивач, приймаючи до
уваги п. 3.1.4 Кредитного договору, надав
відповідачу до виконання платіжне
доручення №4378 від 25.03.2014 про сплату
нарахованих відсотків в сумі 37006 грн. 20
коп. та платіжне доручення №4379 від
25.03.2014 про сплату частини щомісячного
платежу за Кредитним договором в сумі
150595 грн. 86 коп.

Однак, 25.03.2014 відповідач повернув
платіжні доручення №4378 та №4379 від
25.03.2014 без виконання з пояснювальним
написом на зворотному боці про
залишення платіжних доручень без
виконання в зв'язку з введенням
Тимчасової адміністрації та
віднесення відповідача до категорії
неплатоспроможних відповідно до
постанови правління НБУ №107 від 28.02.2014.

Вважаючи своє право порушеним, позивач
звернувся до відповідача з листом №175
від 25.03.2014, в якому поставив питання про
зарахування залишку коштів, які
знаходяться на його розрахунковому
рахунку №3001 в рахунок погашення
щомісячного платежу та відсотків за
Кредитним договором відповідно до п.
3.1.4 цього договору.

Оскільки відповіді на лист позивача
№175 від 25.03.2014 відповідач не надав,
28.03.2014 позивач, приймаючи до уваги
наявність на своєму розрахунковому
рахунку грошових коштів в сумі 198245 грн.
69 коп., платіжним дорученням №469 від
28.03.2014 здійснив сплату з іншого банку
грошових коштів в сумі 122060 грн. 51 коп. в
рахунок часткового погашення кредиту з
наступного розрахунку: 283300 грн. (сума
щомісячного платежу) + 37006 грн. 20 коп.
(сума нарахованих відсотків що
підлягають сплаті в березні 2014 року) =
122060 грн. 51 коп. (сума часткового
погашення за п/п №469 від 28.03.2014) + 198245 грн.
69 коп. (залишок коштів на
розрахунковому рахунку позивача).

В зв'язку з тим, що відповідачем не було
реалізоване право, визначене п. 3.1.4
Кредитного договору на договірне
списання з усіх рахунків позивача сум
заборгованості за Кредитним договором,
позивач, 08.04.2014 року здійснив сплату
невистачаючої частини чергового
щомісячного платежу в сумі 198245 грн. 69
коп. за платіжним дорученням №570 від
08.04.2014.

09.04.2014 позивач зареєстрував у
Миколаївському регіональному
відділенні відповідача та надіслав зі
зворотнім повідомленням про вручення з
описом вкладення уповноваженій особі
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на тимчасову адміністрацію АТ
«Брокбізнесбанк» Куреному О.В. заяву
№216 від 09.04.2014 про зарахування
зустрічних однорідних вимог.

Заяву про зарахування зустрічних
однорідних вимог аргументовано таким:
станом на 09.04.2014 між ТОВ «Амальгама
Люкс» та АТ «Брокбізнесбанк» наявні
зустрічні однорідні вимоги зі сплати
грошових коштів, а саме:

1. відповідно до Договору про
відкриття та обслуговування
банківських рахунків МФ АТ
«Брокбізнесбанк» №1711 від 09.03.2006 ТОВ
«Амальгама Люкс» є кредитором АТ
«Брокбізнесбанк» в сумі 211328 грн. 09 коп.,
яка наявна на відкритому
розрахунковому рахунку №3001.

2. відповідно до Кредитного
договору №04-10/Ю від 30.07.2010 АТ
«Брокбізнесбанк» є кредитором ТОВ
«Амальгама Люкс» на загальну суму 1785254
грн. 31 коп., з яких строк сплати грошових
коштів в сумі 283300 грн. встановлений з
01.04.2014 до 30.04.2014.

Правовими підставами для проведення
взаємозаліку вказаних зустрічних
однорідних вимог є ст. 601 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК), відповідно
до якої зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін; та п. 3 ст. 203
Господарського Кодексу України (далі -
ГК) відповідно до якої господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, у квітні 2014 року позивач
здійснив сплату за Кредитним договором
у такий спосіб: платіжним дорученням
№571 від 08.04.2014 сплатив проценти у сумі
41538 грн. 23 коп. та платіжним дорученням
№788 від 30.04.2014 - частину щомісячного
платежу з урахування фактично наявних
коштів на розрахунковому рахунку в
сумі 71068 грн. 22 коп.

05.05.2014 позивач звернувся до відповідача
з запитом №256 від 05.05.2014 про надання
інформації про заборгованість
позивача за Кредитним договором.

06.05.2014 відповідач надав довідку №463/051-02
від 06.05.2014, в якій зазначив, що поточна
заборгованість за кредитом складає
1700200 грн.; прострочена заборгованість
за кредитом - 212231 грн. 78 коп., поточна
заборгованість за відсотками - 33892 грн.
97 коп., тобто заяву про зарахування
зустрічних однорідних вимог
відповідач не визнав, відповідних
зарахувань не провів, у зв'язку з чим
повідомив позивача про прострочену
заборгованість за кредитом в сумі 212231
грн. 78 коп.

Незважаючи на те, що відповідач не
визнав заяву позивача про зарахування
зустрічних однорідних вимог, останній
продовжує належним чином виконувати
взяті на себе зобов'язання за Кредитним
договором, про що свідчать платіжні
доручення №1017 та №1018 від 29.05.2014 про
сплату щомісячного платежу за
кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК встановлено, що обмеження
права клієнта щодо розпорядження
грошовими коштами, що знаходяться на
його рахунку, не допускається, крім
випадків обмеження права
розпоряджання рахунком за рішенням
суду у випадках, встановлених законом.

Статтею 15 ЦК закріплено право кожної
особи на захист свого права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання,
а також на захист свого інтересу, який
не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу, при цьому одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є припинення
правовідношення.

Відповідно до статті 174 ГК господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно із ст.11 ЦК цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 202 ЦК правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із ст.ст. 202, 203 ГК зобов'язання
припиняється, зокрема зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги, строк
якої настав або строк якої не
зазначений чи визначений моментом
витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони. До
відносин щодо припинення
господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 601 ЦК зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Отже, припинення зобов'язання
зарахуванням зустрічної вимоги є
односторонньою угодою, яка
оформляється заявою однієї сторони.

28.02.2014 відповідача було визнано
неплатоспроможним і постановою
Правління Національного Банку України
№107 від 28.02.2014 «Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до категорії
неплатоспроможних» та згідно зі ст. 34
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення №9 від 28.02.2014 щодо
запровадження тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб в
Публічному акціонерному товаристві
«Брокбізнесбанк». Тимчасову
адміністрацію в АТ «Брокбізнесбанк»
запроваджено строком на три місяці: з
03.03.2014 по 02.06.2014.

Відповідно до п. 5 ст. 36 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» під час тимчасової
адміністрації не здійснюється: 1)
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; 2) примусове
стягнення коштів та майна банку,
звернення стягнення на майно банку,
накладення арешту на кошти та майно
банку; 3) нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань перед
кредиторами та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів); 4) зарахування зустрічних
однорідних вимог, якщо це може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом.

Відповідно до п.п. 1 п.6 ст.36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» обмеження,
встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність», клієнт
банку - будь-яка фізична чи юридична
особа, що користується послугами банку;
кредитор банку - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

З наведеного випливає, що обмеження
виплат банком під час провадження
тимчасової адміністрації, не
поширюється на виконання банком
зобов'язань за договором банківського
рахунку.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Кошти, розміщені позивачем на
відкритому відповідачем поточному
рахунку на підставі договору
банківських рахунків суб'єкта
господарювання є власністю позивача.
Дії відповідача по відмові у
зарахуванні коштів за заявою позивача
про зарахування зустрічних однорідних
вимог є порушенням права власності
позивача на вказане майно.

Позивач є клієнтом банку, але не його
кредитором в розумінні ст. 2 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», тому обмеження виплат під
час провадження тимчасової
адміністрації не поширюється на
виконання банком зобов'язань за
договором банківського рахунку,
оскільки Закон України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» не
встановлює заборону на здійснення
розрахунково-касових операцій за
договором банківського рахунку.

Відтак, суд вважає дії відповідача з
відмови у визнанні заяви №216 від 09.04.2014
про зарахування зустрічних однорідних
вимог та непроведення відповідних
зарахувань протиправними та
незаконними.

Порушене право позивача підлягає
судовому захисту відповідно до ст. 16 ЦК
шляхом задоволення позову у повному
обсязі.

Заперечення відповідача не впливають
на висновок суду про задоволення
позову, оскільки жодних доказів на
підтвердження того, що зарахування
зустрічних однорідних вимог за заявою
позивача №216 від 09.04.2014 призведе до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, він не надав.

Суд цілком погоджується з тією
позицією позивача, що зарахування
зустрічних однорідних вимог, які є між
сторонами, являє собою визначений
законом спосіб припинення зобов'язань,
який направлений на виконання
двосторонніх зобов'язань, а тому жодним
чином не порушує прав і охоронюваних
законом інтересів інших осіб.

З огляду на вищенаведене, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати правочин з зарахування
зустрічних однорідних вимог,
оформлений заявою №216 від 09.04.2014 року
ТОВ «Амальгама Люкс» - дійсним.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «Брокбізнесбанк» (03057, м.
Київ, пр-т Перемоги, 41, ідентифікаційний
код 19357489) провести зарахування
зустрічних однорідних вимог, оформлене
заявою №216 від 09.04.2014 року в сумі 211328
(двісті одинадцять тисяч триста
двадцять вісім) грн. 09 коп., яка наявна
на відкритому Товариству з обмеженою
відповідальністю «Амальгама Люкс» (54017,
м. Миколаїв, вул. Громадянська, 119, кв. 109,
ідентифікаційний код 32719869)
розрахунковому рахунку 3001 в
Миколаївському регіональному
відділенні АТ «Брокбізнесбанк» в
рахунок погашення заборгованості
частини щомісячного платежу за квітень
2014 року за кредитним договором №04-10/Ю
від 30.07.2010.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» (03057, м.
Київ, пр-т Перемоги, 41, ідентифікаційний
код 19357489) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Амальгама
Люкс» (54017, м. Миколаїв, вул.
Громадянська, 119, кв. 109,
ідентифікаційний код 32719869) судовий
збір в сумі 5444 (п'ять тисяч чотириста
сорок чотири) грн. 56 коп.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК.

Повне рішення складено та
підписано 24 липня 2014 року.

Суддя Т.В.
Гриньова-Новицька