ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2014 р.
Справа № 911/1955/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до Комунального підприємства
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної ради, м.Боярка

про стягнення 105609,74 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Онищенко І.П.

Від відповідача: Гуменна Л.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (далі - позивач) до
Комунального підприємства
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної ради (далі -
відповідач) про стягнення 105609,74 грн.

Провадження у справі №911/1955/14 порушено
відповідно до ухвали суду від 27.05.2014
року та призначено справу до розгляду
на 10.06.2014 року.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, у судове засідання 10.06.2014 року
без поважних причин не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, відзив
на позов не надав. Розгляд справи
відкладався на 26.06.2014 року.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
спору, у судове засідання 26.06.2014 року не
з'явився на надіслав до суду відзив, в
якому проти позову заперечує та
просить суд розглядати справу без
участі його представника. Розгляд
справи відкладався до 31.07.2014 року.

В судовому засіданні 31.07.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав та
надав пояснення на відзив відповідача.
Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на невідшкодування
різниці в тарифах та заборгованість
споживачів за послуги теплопостачання.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши наявні у справі
докази, суд встановив.

27.12.2010 року між ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» (Постачальник) та КП
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної ради (Покупець) був
укладений Договір про закупівлю
природного газу за державні кошти №
06/10-2977ТЕ-17 (далі Договір). Згідно з цим
Договором, Постачальник зобов'язувався
поставити Покупцеві природний газ, а
Покупець прийняти та оплатити
природний газ на умовах договору.

Постачальник свої зобов'язання згідно
Договору виконав, передавши Покупцю
протягом січня-квітня 2011 року
природний газ на загальну суму 3932412,61
грн.

Однак, відповідач свої зобов'язання з
оплати отриманого природного газу
своєчасно та в повному обсязі не
виконав.

Відповідні обставини щодо порушення
відповідачем умов Договору в частині
своєчасної та в повному обсязі оплати
отриманого природного газу у спірний
період були предметом судового
розгляду в матеріалах справи
Господарського суду Київської області
№ 9/020-12.

Зокрема, рішенням Господарського суду
Київської області від 24.04.2012 у справі №
9/020-12 за позовом ДК «Газ України» до КП
Києво-Святошинська тепломережа про
стягнення 4391746,61 грн. встановлено факт
прострочення відповідача у зв'язку з
неналежним виконанням умов Договору
№06/10-2977ТЕ-17 від 27.12.2010 та стягнуто з
останнього 3932412,61 грн. основного боргу,
153395,55 грн. пені, 44642,32 грн. інфляційних
втрат, 107900,58 грн. 3 % річних (нарахованих
за період з 21.02.2011 року по 28.02.2012 року) та
64380,00 грн. судового збору.

Відповідно до ч.2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється: виконанням,
проведеним належним чином;
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги або страхового зобов'язання; у
разі поєднання управненої та
зобов'язаної сторін в одній особі; за
згодою сторін; через неможливість
виконання та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом або іншими
законами. Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду. До відносин щодо
припинення господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу Україниз
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 598 Цивільного
України зобов'язання припиняється
частково або в повному обсязі на
підставах, кодексу встановлених
договором або законом, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином
(ст. 599 Цивільного України України).

Таким чином, чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
прийняттям судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків (постанова Вищого
господарського суду України від 31.08.2011
року та Інформаційний лист ВГСУ від
17.07.2012 року № 01-06/928/2012).

Згідно п. 7.1 Договору у разі невиконання
або неналежного виконання своїх
зобов'язань за Договором Сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим Договором.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір відсотків.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» у разі коли
судовим рішенням з боржника стягнуто
суму неустойки (штрафу, пені), то
правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

Рішення Господарського суду Київської
області від 24.04.2012 року у справі № 9/020-12
набрало законної сили 14.05.2012 року, сума
пені, стягнута за вказаним рішенням,
становить 153395,55 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.І ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку боргу,
відповідач повністю сплатив суму
основного боргу лише 24.12.2012 року, що ним
не заперечується, однак залишилось
несплаченим грошове зобов'язання у
вигляді пені.

Відповідач у наданому суду відзиві по
суті обґрунтованих заперечень не
надав, посилався на невідшкодування
різниці в тарифах та заборгованість
споживачів теплової енергії.

Як наголошує Вищий господарський суд
України, зокрема, в постановах від
11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012
року у справі 10/5026/1270/20, зазначення в
мотивувальній частині рішення в
обґрунтування висновків про
особливості бюджетного фінансування
державних установ та організацій -
споживачів тепла, а також про наявність
перед відповідачем заборгованості
населення за спожиті послуги з
теплопостачання, визнати законним і
обґрунтованим не можна.

Відповідно до статті 617 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Позивач в позові просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 105609,74 грн.
за період з 29.02.2012 року по 16.05.2014 року, з
яких на суму основного боргу в сумі 3 932
412,61 грн. нарахування проведені з 29.02.2012
року по дату сплати - 24.12.2012 року та з
15.05.2014 року також на суму стягнутої за
судовим рішенням пені в сумі 153395,55 грн.
(з врахуванням погашення основного
боргу 24.12.2012 року).

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3% річних суд
вважає правомірними і обґрунтованими,
оскільки відповідні нарахування
проведені за фактичний період
існування заборгованості у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивачем доведені та обґрунтовані,
відповідачем не спростовані, тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального
підприємства «Києво-Святошинська
тепломережа» (08150, Київська обл.,
Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул.
50 років Жовтня, 9, код 23576122) на користь
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, код 31301827) 105609,74 грн. 3%
річних та 2012,20 грн. судових витрат.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
Кошик А.Ю.