КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р. Справа№ 927/625/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання
Анісімовій М. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги № 23/05 від 23.05.2014 року товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма «Іванівка АГ» на рішення
господарського суду Чернігівської
області від 22.05.2014 року

у справі № 927/625/14 (суддя - Моцьор В.
В.)

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Іванівка
АГ»

про стягнення 88 397, 51 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - дов. від
04.07.2014 року,

від відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

29.04.2014 року фізична особа - підприємець
ОСОБА_2 звернувся до господарського
суду Чернігівської області з позовом
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Іванівка
АГ» про стягнення 88 397, 51 грн, що
становить 69 000 грн заборгованості по
оплаті вартості виконаних робіт, 4 423, 56
грн пені за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань, 1 173, 95 грн - 3%
річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК
України та 13 800 грн штрафу у
відповідності до умов п.5.6. договору
(а.с.2-3).

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 22.05.2014 року
позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Іванівка
АГ» на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 69 000, 00 грн
заборгованості, 4 423, 56 грн пені, 1 173, 95
грн - 3 % річних, 13 800, 00 грн штрафу та 1 827, 00
грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач 31.05.2014 року звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
змінити рішення місцевого
господарського суду в частині
стягнення 3 % річних з врахуванням
вірного розрахунку.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що при
винесенні оскаржуваного рішення судом
порушено норми матеріального та
процесуального права, викладені у
рішенні висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт стверджує, що судом першої
інстанції необґрунтовано прийнято до
уваги розрахунок пені, 3 % річних та
штрафу, який надав позивач, оскільки в
даному розрахунку неправильно
визначено період нарахування.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 року
апеляційна скарга ТОВ «Агрофірма
«Іванівка АГ» прийнята до провадження
та призначена до розгляду у складі
колегії суддів: головуючого судді -
Коршун Н. М., суддів - Алданової С. О. та
Дикунської С. Я.

Розпорядженням керівника апарату
Київського апеляційного
господарського суду від 07.07.2014 року
призначено повторний автоматичний
розподіл, у зв'язку з перебуванням
головуючого судді на лікарняному.

Згідно автоматизованої системи
документообігу справу розподілено
колегії суддів у складі головуючого
судді Жук Г. А., суддів Мальченко А. О. та
Сухового В. Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2014 року
апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма
«Іванівка АГ» прийнято до провадження
у новому складі колегії та призначено
розгляд справи у судовому засіданні на
28.07.2014 року.

Представники апелянта в судове
засідання 28.07.2014 року не з'явилися,
причин своєї неявки суду не повідомили,
хоча були повідомлені про час та місце
розгляду справи належним чином.

Позивач в судовому засіданні 28.07.2014
року та у відзиві на апеляційну скаргу
заперечив доводи апеляційної скарги,
просить скаргу - залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Чернігівської області від 22.05.2014
року - без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення позивача та його
представника, дослідивши представлені
докази в їх сукупності, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

11.09.2013 року між ТОВ «Агрофірма
«Іванівка АГ» (замовник за договором,
відповідач у справі) та ФОП ОСОБА_2
(виконавець за договором, позивач у
справі) укладено Договір № 32 на
виконання авіаційних робіт літаком АН -
2 (а.с.7).

Згідно п. 1.1 договору підряду замовник
доручив, а виконавець прийняв на себе
зобов'язання організувати виконання
авіаційно-хімічних робіт літаком АН 2.
Замовник зобов'язався провести
розрахунок за виконання авіаційних
робіт згідно умов цього договору (п.2.2.1
договору).

Згідно умов п. 3.5 договору розрахунок за
фактично виконані авіаційні роботи
здійснюється на протязі 3-х банківських
днів після закінчення авіаційних робіт
на підставі акту здачі-прийняття
виконаних робіт. Терміном закінчення
робіт сторони визначили дату
підписання сторонами акту
здачі-прийняття виконаних робіт, який є
невід'ємною частиною даного договору
(п. п. 3.6, 4.1, 4.2. договору).

Договір набув чинності з моменту
підписання його сторонами та діє до
його повного виконання (п. 7.3 договору).

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
підряду (виконання робіт), згідно якого,
в силу ч. 1 ст. 837 ЦК України, одна сторона
(виконавець) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

За змістом даної норми Цивільного
кодексу України договір підряду
консенсуальний, двосторонній та
оплатний.

Місцевий господарський суд правомірно,
посилаючись на норми ст. 193 ГК України,
ст. ст. 509, 526 ЦК України зазначив, що
підставою виникнення зобов'язання є
договір укладений між сторонами,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до вимог
закону, умов договору. Статтею 525 ЦК
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

В підтвердження виконання робіт на
суму 69 000 грн позивачем представлено
акти здачі-прийняття виконаних
авіаційно-хімічних робіт від 12 вересня
2013 року на суму 48 000,00 грн та від 28
вересня 2013 року на суму 21 000,00 грн (а.с.
8-9). Акти виконання робіт підписано
сторонами без заперечень чи
застережень, підписи повноважних
представників сторін засвідчено
печатками юридичних осіб сторін за
договором.

Згідно умов п. 3.5 договору строк оплати
за виконані роботи настав відповідно
18.09.2013 року (48 000 грн) та 03.10.2013 року (21 000
грн). Відповідач у строки встановлені
договором вартість робіт не оплатив.

25.12.2013 позивач направив на адресу
відповідача претензію за № 25.12.13/1
(а.с.10-11) з вимогою провести розрахунок
за виконані роботи по організації в
виконання авіаційно-хімічних робіт та
сплатити штрафні санкції. Направлення
претензії підтверджується
представленими в матеріалах справи
доказами (фіскальний чек від 25.12.2013 року
№ 2214 та опис вкладення), однак
відповідач суму боргу не оплатив, що
стало підставою звернення позивача з
позовом про стягнення 69 000 грн боргу, 4
423, 56 грн пені за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань, 1 173, 95 грн - 3%
річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК
України, та 13 800 грн штрафу у
відповідності до умов п.5.6. договору.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач при розгляді справи в суді
першої інстанції не заперечував
існування заборгованості перед
позивачем в сумі 69 000 грн .

Враховуючи, що заборгованість
відповідача в заявленій до стягнення
сумі доведена матеріалами справи, не
спростована належними доказами, на час
розгляду спору відповідачем не
представлено доказів оплати боргу,
колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що позовні
вимоги ФОП ОСОБА_2 в частині стягнення
основного боргу є обґрунтованими та
правомірними.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором, що доведено матеріалами
справи та не заперечене відповідачем,
позивач правомірно застосував до нього
відповідальність, у відповідності до
вимог ст.ст. 216, 217, 230 ГК України, ст.ст. 611,
612, 549 ЦК України, у вигляді неустойки
(пеня), що обчислюється у відсотках від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідальність у вигляді стягнення
пені за порушення строків оплати
передбачена сторонами в п. 5.4. договору
від 11.09.2013 року № 32, відтак, колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
правомірність нарахування пені в сумі 4
423,56 грн, яку обраховано з врахуванням
вимог ст.232 ГК України та Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань».

Також позивач заявив вимогу про
стягнення з відповідача 13 800 грн штрафу
у відповідності до умов п. 5.6. договору,
яка передбачає право нарахування
штрафу в розмірі 20% від вартості
договору за невиконання або неналежне
виконання договірних зобов'язань.
Невиконання зобов'язання по оплаті
вартості виконаних робіт з боку
відповідача доведено матеріалами
справи, відтак нарахування штрафу в
сумі 13 800 грн судом правомірно визнано
обґрунтованим.

Позивачем заявлені вимоги щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
1 173, 95 грн, в порядку ст. 625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір не
встановлений договором.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу, враховуючи 3% річних та
інфляційні витрати, є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору. При цьому, проценти
річних, передбачені ст.625 ЦК України, є
самостійною формою цивільно-правової
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань та можуть
стягуватися поряд із пенею.

Приймаючи до уваги твердження
апелянта, що позивачем невірно
визначено період нарахування пені та 3 %
річних, колегія суддів апеляційної
інстанції здійснила перерахунок пені
та 3% річних, за період з моменту
порушення права позивача. Так, у
відповідності п. 3.5 договору, оплату по
Акту виконаних робіт від 12.09.2013 року
відповідач повинен був здійснити до
18.09.2013 року (протягом 3 банківських
днів), по Акту виконаних робіт від 28.09.2013
року - до 03.10.2013 року. Позивачем
нараховано санкції за період до 25.04.14
року.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок
пені та річних за допомогою
калькулятора підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
«ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», встановила, що їх
розмір становить більше ніж нараховано
позивачем, згідно представленого
розрахунку.

Разом з тим, враховуючи приписи п. 2 ст. 83
ГПК, згідно якої суд не вправі вийти за
межі позовних вимог без відповідного
клопотання зацікавленої сторони,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що стягненню на користь позивача
підлягає пеня в сумі 4 423,56 грн та річні в
сумі 1 173,95 грн як заявлено позивачем.

За таких обставин, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що місцевим господарським судом
належним чином досліджено обставини
справи та надано цим обставинам
відповідну правову оцінку, тому
рішення господарського суду
Чернігівської області від 22.05.2014 року
по справі № 927/625/14 відповідає фактичним
обставинам справи та не суперечить
чинному законодавству України, а
відтак, передбачених законом підстав
для скасування оскаржуваного рішення
місцевого господарського суду не
вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати за перегляд рішення в
апеляційній інстанції покладаються на
відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 та 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Іванівка АГ» на рішення
господарського суду Чернігівської
області від 22.05.2014 року у справі № 927/625/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 22.05.2014 року у
справі № 927/625/14 залишити без змін.

3. Справу № 927/625/14 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
А.О. Мальченко

В.Г. Суховий