ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р.Справа № 922/2068/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "НАК "Нафтогаз України" м.
Київ до Приватного акціонерного
товариства "Теплоенергетичний центр
Роганського промвузла" м. Харків про
стягнення 38305,89 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Єфременко О.О., за
довіреністю № 14-88 від 18.04.2014 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "НАК
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Приватного акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" про стягнення 38305,89 грн.
Судові витрати позивач просить суд
покласти на відповідача. Позовні
вимоги обґрунтовує неналежним
виконанням відповідачем умов договору
купівлі - продажу природного газу №
13/2577-БО-32 від 28.12.2012 року щодо оплати
отриманого газу.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27 травня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 01 липня 2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 01.07.2014 року від
представника відповідача надійшов
відзив на позов (вх. № 22188), в якому
відповідач визнає позовні вимоги
частково та просить суд зменшити
розмір пені на 90%.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 01.07.2014 року
розгляд справи було відкладено на
21.07.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 18.07.2014 року від
представника відповідача надійшли
доповнення до відзиву на позовну заяву
(вх. № 24781), в якому відповідач просить
суд зменшити розмір пені на 90%, у
зв`язкуз тяжким фінансовим становищем
та з урахуванням того, що основна
заборгованість була погашена
відповідачем в повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні 21.07.2014 року позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання 21.07.2014 року не з'явився,
документів, витребуваних судом та
відзиву на позовну заяву не надав, про
час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином,
про, що свідчить відмітка в
повідомленні про дату, час та місце
наступного засідання суду від 01.07.2014
року.

Присутній в судовому засіданні 21 липня
2014 року представник позивача підтримав
позовні вимоги та вважає за можливе
розглянути справу по суті в даному
судовому засіданні без участі
представника відповідача, пояснив, що
ним надані всі документи, які необхідні
для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 01 липня 2014 року
сторони попереджені про розгляд справи
за наявними в ній матеріалами у разі
неявки представників сторін у судове
засідання та ненадання витребуваних
судом документів. Враховуючи це,
враховуючи також достатність часу,
наданого сторонам для підготовки до
судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п.4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноваженого представника позивача,
судом встановлено наступне.

28.12.2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (позивач, Продавець) та
Приватним акціонерним товариством
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" (відповідач, Покупець) був
укладений договір № 13/2577-БО-32 на
купівлю - продаж природного газу
(надалі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю у 2013 році природний
газ (надалі - газ), а Покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 договору позивач
передає відповідачу з 01 січня 2013 року
по 31 грудня 2013 року газ в обсязі до 582,0
тис. куб.м.

На виконання умов Договору позивач
поставив протягом січня-грудня 2013р., а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 2612473,58 грн., що
підтверджуються актами приймання -
передачі природного газу від 29.03.2013
року на суму 501215,88 грн. (за січень 2013
року; від 29.03.2013 року на суму 479972,34 грн.
(за лютий 2013 року); від 31.03.2013 року на
суму 462019,99 грн. (за березень 2013 року); від
30.04.2013 року на суму 187718,78 грн. (за травень
2013 року); від 30.06.2013 року на суму 7538,03 грн.
(за червень 2013 року); від 31.07.2013 року на
суму 1954,72 грн. (за липень 2013 року); від
30.09.2013 року на суму 5478,72 грн. (за вересень
2013 року); від 31.10.2013 року на суму 168087,25
грн. (за жовтень 2013 року); від 30.11.2013 року
на суму 285315,17 грн. (за листопад 2013 року);
від 31.12.2013 року на суму 504697,67 грн. (за
грудень 2013 року).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Проте відповідачем, всупереч умовам
Договору, не вчасно проводились
розрахунки за поставлений природний
газ, внаслідок чого позивачем на суму
заборгованості нараховано відповідачу
788,63 грн. інфляційних витрат, 6296,03 грн. 3%
річних, 31221,23 грн. пені.

Надаючи правову кваліфікацію доказам,
які надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
господарювання (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вичинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкту (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не припустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України,
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі порушення Покупцем умов пункту
цього Договору Покупець зобов'язується
(крім суми заборгованості) сплатити
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню в розмірі 31221,23 грн.

Відповідач в свою чергу просить суд
зменшити розмір неустойки на 90%
посилаючись на те, що основною причиною
невчасної оплати заборгованості за
спожитий газ є несвоєчасне проведення
розрахунків споживачів з відповідачем
та в зв'язку з невідповідністю тарифів
на послуги з теплопостачання фактичним
витратам на їх виробництво,
заборгованістю бюджету за спожиті
послуги з теплопостачання, важким
фінансово-економічним станом.

Суд, розглянувши зазначену заяву
відповідача щодо зменшення розміру
неустойки на 90% вважає за можливе її
задовольнити частково та зменшити
розмір неустойки на 50%, виходячи з
наступного.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
встановлено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право:
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром боргу, ступеня виконання
зобов'язань, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Скрутний фінансовий стан відповідача
та неналежне виконання ним своїх
зобов'язань з оплати поставленого йому
газу спричинено, в свою чергу,
неналежним виконанням споживачами
теплової енергії - бюджетними
організаціями та населенням,
зобов'язань з оплати наданих їм послуг
з теплопостачання.

Борги бюджетних установ, організацій
та інших споживачів станом на 31.12.2013 р. у
відповідності до інформації про
нарахування, надходження та
заборгованість за теплову енергію по
Борівському комунальному підприємству
теплових мереж (наявний в матеріалах
справи) досягли по теплопостачанню
суму у розмірі 8556439,28 грн.

Відповідач є теплопостачальним
підприємством, тарифи на теплову
енергію якого не відповідають
фактичним витратам на виробництво цієї
енергії і різниця в тари фах не
відшкодована відповідачу. Постановою
Кабінету Міністрів України від 11 черв
ня 2012 р. № 517 затверджений порядок та
умови надання у 2012 році субвенції з
держав ного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення. що виро блялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповід ністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування. Сума субвенції
узгоджена з Департаментом фінансів
Харківської обладміністрації,
Департаментом житлово-комунального
господарства та роз витку
інфраструктури Харківської
обладміністрації, Департаментом
комунального госпо дарства
Харківської міської ради та
Департаментом бюджету і фінансів
Харківської місь кої ради, але до цього
часу не перерахована, що
підтверджується витягом з протоколу №2
від 10 лютого 2014 року засідання
територіальної комісії Харківської
області з погашення заборгованості
підприємств паливно-енергетичного
комплексу та розрахунком обсягу за
боргованості за минулі роки з різниці в
тарифах на теплову енергію в розмірі 22
500 255,80 грн., в тому числі за 2012 рік - 9 046
461,00 грн., а за 2013 рік - 11 174 448, 00 гривень.

Тобто, при таких обсягах
заборгованості за теплову енергію та
обсягу заборговано сті з різниці в
тарифах на теплову енергію з
державного бюджету, відповідач не має
мож ливості своєчасно здійснювати
розрахунки за спожитий природний газ
перед позивачем.

Крім того, відповідач є відповідальним
за безперебійне централізоване
постачання теплової енергії у районах
своєї діяльності, від якого залежить
безаварійне та безперебійне
постачання теплової енергії у вигляді
опалення та гарячого водопостачання.
Враховуючи необхідність вчасно
погашати поточну заборгованість за
спожитий природний газ, стягнення з
відповідача повної суми штрафних
санкцій зумовить неможливість вчасно
закупити матеріальні ресурси,
необхідні для ремонту та відновлення
теплових мереж, виконати податкові
зобов'язання перед бюджетом, виплатити
заробітну плату трудовому колективу
підприємства та поставити під загрозу
постачання теплової енергії
споживачам у наступному опалювальному
сезоні.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що зазначені факти є саме
тими винятковими обставинами, з якими
закон пов'язує можливість зменшення
штрафних санкцій.

Дана правова позиція з вищевикладених
питань узгоджується з практикою Вищого
господарського суду України по
аналогічним справам, зокрема, у
постановах: від 23.05.2012 року №5023/128/12,
від 13.08.2012 року №5023/1324/12, від 13.08.2012 року
у справі №5023/1235/12, від 13.08.2012 року у
справі №5023/1231/12, від 22.08.2012 року у справі
№5023/579/12, від 27.09.2012 року у справі
№16/4/5022-107/2012, від 31.10.2012 року у справі
№5015/2216/12, від 19.12.2012 року у справі
№5023/3165/12, від 19.12.2012 року у справі
№5019/880/12, у справі 5023/10324/11 від 12.06.2013
року.

Зважаючи на те, що ступінь виконання
зобов'язання є високою (тобто основний
борг відповідачем був повністю
погашений), а також, беручи до уваги те,
що наведені вище обставини, на думку
суду, вказують на відсутність вини
відповідача у виникненні
заборгованості перед позивачем та
підтверджують добросовісність
Приватного акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" при виконанні зобов'язань
стосовно погашення заборгованості
комунального підприємства, суд вважає
за можливе частково задовольнити
клопотання відповідача про зменшення
розміру неустойки та зменшити розмір
пені на 50%.

Судом було зроблено перерахунок
розміру нарахованої позивачем пені у
зв'язку зі зменшенням розміру
неустойки на 50%, і з урахуванням
перерахунку, підлягає стягненню сума
пені в розмірі 15610,62 грн., а в іншій
частині пені в сумі 15610,62 грн. слід
відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 6296,03грн.
та інфляційних витрат в сумі 788,63 грн.,
суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунки позивача,
перевіривши періоди нарахування
останнім вказаної суми 3% річних та
інфляційних вират дійшов висновку про
те, що відповідний розрахунок є вірним,
та відповідає нормам чинного
законодавства, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 6296,03 грн. та інфляційних витрат
в сумі 788,63 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно приписів п.4.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України", у разі коли господарський суд
на підставі пункту 3 статті 83 ГПК
зменшує розмір неустойки (штрафу,
пені), витрати позивача, пов'язані зі
сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Таким чином, судовий збір у даній
справі покладається на відповідача в
сумі 1827,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 258, 267, 509, 525, 530, 598, 611, 612, 625, 629
Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174,
179, 193, 232, 233 Господарського кодексу
України; ст.ст. 1, 12, 33, 43, 44-49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Теплоенергетичний центр
Роганського промвузла" (61172, м. Харків,
вул. Роганська, 155, р/р 606 у ПАТ "Банк
Гарант", м. Харків, МФО 351607, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6; р/р 1 в ПАТ
"Державний ощадний банк України", МФО
300465, ) пеню в сумі 15610,62
грн., 3% річних в сумі 6296,03 грн.,
інфляційних втрат в розмірі 788,63 грн.,
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення з відповідача пені
в розмірі 15610,62 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 23.07.2014 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/2068/14