ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

01.08.14 № 910/15878/14. за позовом: Концерну
«Військторгсервіс», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
консервний дім», м.Київ

про стягнення 22 855,09 грн.

Суддя Любченко М.О.

Позивач, Концерн «Військторгсервіс»,
м.Київ звернувся до господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
відповідача, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
консервний дім», м.Київ про стягнення 22
855,09 грн.

Розглянувши позовну заяву та додані до
неї документи, господарським судом
встановлено наступне:

Згідно із п.2 ч.1 ст.57 Господарського
процесуального кодексу України
позивач зобов'язаний при поданні
позову надати суду докази відправлення
відповідачам копій позовної заяви і
всіх доданих до неї документів.
Відповідно до ч.1 ст.56 вказаного Кодексу
України позивач, прокурор чи його
заступник зобов'язані при поданні
позову надіслати сторонам копії
позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Тобто, належними доказами направлення
на адресу відповідача позову та всіх
доданих до нього документів є опис
вкладення.

Такі приписи згаданих норм мають на
меті забезпечення, як конституційних
засад змагальності сторін та рівності
усіх учасників процесу перед законом і
судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції
України), так і аналогічних приписів
ст.ст.4-2, 4-3 Господарського
процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної
заяви до розгляду та порушення
провадження у справі суд має бути
впевненим у тому, що зазначені засади
не були порушені заявником позову.

Згідно із ч.2 ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Як вказувалось вище, у
даному випадку такими належними
доказами надіслання копій позовної
заяви з доданими до неї всіма
документами є описи вкладення
відправленої поштової кореспонденції,
засвідчені підписом працівника
відділення поштового зв'язку та
відбитком календарного штемпеля цього
відділення.

За змістом положень п.3.1 Постанови № 18
від 26.12.2011р. Пленуму Вищого
господарського суду Україн «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
місцезнаходження юридичної особи або
місце проживання фізичної особи -
підприємця визначається на підставі
відомостей, внесених до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (стаття 17
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців»). Таким чином, у
випадках, передбачених статтею 56
Господарського процесуального кодексу
України, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

Відповідно до відомостей витягу №19092448
від 01.08.2014р. з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцезнаходженням
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
консервний дім» є: 03148, м.Київ, вул.Якуба
Коласа, буд.1-Б, кв.35.

Проте, як встановлено судом, в якості
доказу виконання обов'язку,
передбаченого п.2 ч.1 ст.57
Господарського процесуального кодексу
України, Концерном «Військторгсервіс»
до матеріалів позову надано лише опис
вкладення у цінний лист без номеру та
дати про направлення позовної заяви з
додатками на адресу: 03151, м.Київ,
вул.Волинська, 48/50, офіс 304.

Наразі, належних доказів на
підтвердження того, що відповідач
станом на час подання розглядуваного
позову знаходиться саме за зазначеною
адресою, а також жодних доказів
направлення позову та доданих до нього
документів на адресу місцезнаходження
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
консервний дім», яка вказана в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, позивачем
не представлено.

При цьому, п.4 ч.1 ст.65 Господарського
процесуального кодексу України надає
можливість судді витребувати від
сторін лише ті документи, які можуть
бути необхідні саме для вирішення
спору.

Як зазначено у ст.38 Господарського
процесуального кодексу України, суд
обмежений у праві самостійного
витребування доказів. Тому суд у разі
порушення позивачем ст.57
Господарського процесуального кодексу
України не має права скористатися
приписами ст.ст.38, 65 Господарського
процесуального кодексу України, а
навпаки є зобов'язаним виконати вимоги
ст.63 зазначеного Кодексу України.

За приписами п.6 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України суддя
повертає позовну заяву та додані до неї
документи без розгляду у випадку
неподання доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

За таких обставин, у зв'язку з
ненаданням позивачем належних доказів
направлення відповідачу копії позову
та всіх доданих до нього документів
(опису вкладення), враховуючи приписи
ст.57, п.6 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України,
позовна заява та додані до неї
документи підлягають поверненню
заявнику без розгляду.

За приписами ч.3 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з
нею до господарського суду в
загальному порядку після усунення
допущеного порушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.57,
п.6 ч.1 ст.63, ст.86 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Концерну
«Військторгсервіс», м.Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
консервний дім», м.Київ про стягнення 22
855,09 грн. та додані до неї документи
заявнику без розгляду.

Роз'яснити Концерну
«Військторгсервіс», що повернення
позовної заяви без розгляду не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Суддя
М.О. Любченко