ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 р.
Справа № 917/1021/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "УКР МЕТ" (вул. Умова,
буд. 1, м. Донецьк, 83008)

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(вул. Приходька, буд. 141, м. Кременчук,
Полтавська область, 39621)

про стягнення 1323390,30 грн.

Суддя
Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Дегтярь П. О.

від відповідача: Максименко А. Ю.

Розглядається позовна заява про
стягнення 1 323 390,30 грн., у тому числі
1198411,02 грн. заборгованості за товар,
поставлений згідно договору поставки
товару № 0521 від 01.11.2013р., 9338,95 грн. - 3%
річних, 65912,61 грн. - інфляційних, 49727,72
грн. - пені.

За клопотанням відповідача від 11.06.2014р.
(вхід. №7539 від 12.06.2014р.) суд відкладав
розгляд справи на 01.07.2014р. для надання
можливості подати відзив на позов, про
що було винесено ухвалу від 12.06.2014р.
(а.с.70-72, 81-83).

За ухвалою від 01.07.2014р. суд повторно
відклав розгляд справи на 22.07.2014р. для
надання можливості сторонам подати
додаткові докази, а відповідачу -
пояснення по суті спору (а.с.93-94).

В судовому засіданні 22.07.2014р.
відповідач надав клопотання про
відкладення розгляду справи для
надання можливості укласти з позивачем
мирову угоду (вхід. № 9566 від 22.07.2014р.).

Позивач категорично заперечує проти
відкладення розгляду справи та прохає
розглянути справу по суті (лист вхід №
9565 від 22.07.2014р.).

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є неможливість вирішення
спору у відповідному судовому
засіданні.

Зважаючи на те, що 1) про час і місце
слухання справи відповідач був
повідомлений належним чином та за
своєчасно; 2) розгляд справи вже
відкладався за клопотанням
відповідача, 3) позивач категорично
заперечує проти укладення мирової
угоди; 4) наявні в справі документи
дають можливість вирішити спір без
присутності сторін; 5) відкладення
розгляду справи призведе до
затягування її вирішення, тому
клопотання відповідача задоволенню не
підлягає.

При цьому суд роз'яснює сторонам право
укласти мирову угоду на стадії
виконавчого провадження відповідно до
ст. 121 ГПК України та Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідач правом на подання відзиву
за ст. 59 ГПК України не скористався,
письмових пояснень по суті спору суду
не надав.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 22.07.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "УКР МЕТ" (позивачем)
та Публічним акціонерним товариством
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(відповідачем) був укладений договір
поставки товару № 0521 від 01.11.2013р. (далі -
Договір); (а.с.11-14).

За умовами п. Договору позивач як
постачальник зобов'язався поставити і
передати у власність відповідачу
(покупцю) товар (металобрухт), а
покупець зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату.

За п. 10.2 Договору строк його дії
встановлений до 31.12.2014р.

В додатковій угоді № 1 від 25.12.2013р. та в
додатковій угоді № 2 від 28.01.2014р.
сторони узгодили періоди постачання
січень та лютий 2014р. відповідно (а.с.15,
16).

За п.2.2 Договору товар поставляється
залізничним транспортом на умовах СРТ,
м. Кременчук, станція Крюков-на Дніпрі,
згідно Правил ІНКОТЕРМС 2000 року.

Згідно з умовами Міжнародних правил
тлумачення торгівельних термінів
"Інкотермс 2000" термін CPT («Перевезення
сплачене до») означає, що продавець
сплачує фрахт за перевезення товару до
вказаного місця призначення. Ризик
загибелі чи ушкодження товару, а також
будь-якого збільшення утримань, що
виникають після передачі товару
перевізнику, переходить з продавця на
покупця, коли товар передано у
розпорядження перевізника. Перевізник
означає будь-яку особу, яка згідно
договору перевезення зобов'язана
здійснити перевезення чи організувати
перевезення морським або повітряним
шляхом, залізничним чи автомобільним
транспортом, по внутрішніх водних
лініях чи змішаному перевезенні.

На виконання Договору у лютому 2014 року
позивач поставив відповідачу товар
(металобрухт) на загальну суму 1198407,07
грн. у напіввагонах №№ 62988613, 65336018, 67165167,
63511182, 67903922, 60623584, 63248272, що
підтверджується залізничними
накладними №№ 45722949, 44783538, 45947553, 49043953,
46244927, 46279998, 46280004 та
приймально-здавальними актами № 99 від
11.02.2014 p., № 100 від 13.02.2014 p., № 119 від 19.02.2014
p., № 118 від 19.02.2014 p., № 148 від 27.02.2014 p., № 146
від 27.02.2014 p., № 147 від 27.02.2014 p. (а.с.21-27,
28-31).

Факт отримання товару відповідачем на
вказану суму підтверджується
двостороннє підписаними видатковими
накладними № УК-0002698 від 11.02.2014 p., №
УК-0002718 від 13.02.2014 p., № УК-0002739 від 19.02.2014
p., № УК-0002740 від 19.02.2014 p., № УК-0002776 від
27.02.2014 p., № УК-0002777 від 27.02.2014 p., № УК-000278
від 27.02.2014 p. (а.с.32-38).

Також одержання товару на суму 1198407,07
грн. за вказаними видатковими
накладними також підтверджено
відповідачем у акті звірки розрахунку
станом на 06.06.2014р., підписаним
відповідачем та посвідченим печаткою
(а.с.100). Зазначене відповідно до ст. 35
ГПК України є свідченням про визнання
відповідачем факту одержання товару.

Відповідно до п.4.1 Договору розрахунки
за товар здійснюються протягом 10
календарних днів з дати поставки.

За одержаний товар відповідач оплати
не провів.

Лист-претензія позивача № 180314/3 від
18.03.2014 року. щодо оплати суми
заборгованості та неустойки за
прострочення оплати товару залишена
Відповідачем без відповіді та
задоволення (а.с.17-20).

Статтею 712 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені
строки (строк) другій стороні -
покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний
товар (товари) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договори
купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором не встановлено
інший строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві
повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування
вищевикладеного, доказів сплати боргу
чи інших заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення 1198407,07 грн. основного боргу за
поставлений товар є правомірними та
підлягають задоволенню.

Позов в частині вимог про стягнення 3,95
грн. основного боргу задоволенню не
підлягає, оскільки доказів поставки
товару на цю суму позивач не надав;
фактично включення даної суми до
позову було арифметичною помилкою
позивача.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

В п. 7.5 Договору передбачено, що
покупець при порушенні термінів оплати
за поставлений товар, сплачує
постачальнику неустойку у розмірі 0,1 %
від несплаченої суми за кожен день
прострочення платежу, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

На цій підставі позивачем заявлено
вимоги про стягнення 49727,72 грн. пені,
нарахованої за період 17.02.2014р. - 31.05.2014р.

При цьому позивачем не враховано
дійсну вартість товару, що був
поставлений, та невірно визначено
початок періоду прострочення з огляду
на положення п. 4.1 Договору, які
визначають проведення оплати протягом
10 календарних днів з дати поставки.

Після проведення перевірки
правильності нарахування пені судом
встановлено, що належна до стягнення
сума пені становить 47230,84 грн. за період
22.02.2014р. - 31.05.2014р. (поетапно). Розрахунок
суду залучено до справи.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення 47230,84 грн. пені підлягають
задоволенню. В іншій частині вимоги про
стягнення пені слід відхилити за їх
безпідставністю.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі даної норми позивачем
заявлено вимоги про стягнення 9338,95 грн.
- 3% річних за період 17.02.2014р. - 31.05.2014р.,
65912,61 грн. - інфляційних за період
17.02.2014р. - 31.05.2014р.

При перевірці правильності
нарахування інфляційних за вказаний
період судом встановлено, що заявлена
сума інфляційних не перевищує
розрахункову (розрахунок суду
залучено до справи).

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення 65912,61 грн. - інфляційних є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

При нарахуванні 3% річних позивач
невірно визначив суму основного боргу
та початок періоду прострочення з
огляду на положення п. 4.1 Договору, які
визначають проведення оплати протягом
10 календарних днів з дати поставки.

Після проведення перевірки
правильності нарахування річних судом
встановлено, що належна до стягнення
сума річних становить 8762,40 грн. за
період 22.02.2014р. - 31.05.2014р. (поетапно).
Розрахунок суду залучено до справи.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення 8762,40 грн. річних підлягають
задоволенню. В іншій частині вимоги про
стягнення річних слід відхилити як
необґрунтовані.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

В разі добровільного виконання
рішення суду до відкриття виконавчого
провадження відповідач не позбавлений
права звернутися до суду з заявою про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково, на
підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод" (вул. Приходька,
буд. 141, м. Кременчук, Полтавська
область, 39621; ідентифікаційний код
05756783) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "УКР МЕТ" (вул. Умова,
буд. 1, м. Донецьк, 83008; ідентифікаційний
код 32757грн. 07 коп. основного
боргу, 47230грн. 84 коп. пені, 65912грн. 61 коп.
інфляційних, 8762грн. 40 коп. - річних,
24394грн. 40 коп. витрат з оплати судового
збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано:
24.07.2014р.

Суддя
Безрук Т.М.