ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" липня 2014 р.Справа № 916/2550/14

За позовом: державного підприємства
"Одеський авіаційний завод"

До відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "РОСТДОРСТРОЙ"

про стягнення 4 185,40

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Андрюшин О.С., довіреність
від 14.07.14р.

від відповідача: Галинський Н.С.,
довіреність №20/юд від 21.03.14р.

Фурманов О.І.,
довіреність №15/юд від 27.02.14р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, державне
підприємство «Одеський авіаційний
завод», звернувся до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою про стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю
"РОСТДОРСТРОЙ" 4185,40 грн. основний борг.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 01.07.2014р. позовну заяву
(вх..№2591/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження по справі,
присвоєно №916/2550/14 та справу призначено
до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить суд їх задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені
позивачем позовні вимоги не визнає та
просить суд відмовити у їх задоволенні
з підстав викладених у відзиві на позов
(вх..№18659/14 від 16.07.14р.)

В процесі розгляду справи учасниками
процесу були надані додаткові докази,
які оглянуті судом та залучені до
матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив:

04 травня 2011р. між державним
підприємством "Одеський
авіаційне-ремонтне підприємство
"Одесавіаремсервіс" (Замовник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "РОСТДОРСТРОЙ"
(Підрядник) було укладено договір
підряду №100-11/74/ЕМО-11, згідно умов п.1.1.
якого, Підрядник зобов'язується на свій
ризик, власними або заохоченими силами
та засобами, зі своїх матеріалів
виконати на території Замовника роботи
з устрою дорожніх покриттів для
транспорту та пішоходів згідно схеми,
що додається (надалі об'єкт), а Замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані роботи у відповідності до
умов цього Договору.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що
об'єм робіт, їх вартість визначається
кошторисом, на умовах та за ціною,
визначеною виходячи з проведених
Замовником 13.04.2011р. відкритих торгів.

Згідно п.2.1. Договору строк виконання
робіт за цим Договором:

Початок виконання робіт - з моменту
підписання цього Договору.

Закінчення виконання робіт - до 23.05.2011р.

У відповідності до п.п.3.1., 3.2., 3.3.
Договору вартість робіт та матеріалів
визначається на умовах проведених
відкритих торгів, об'єм та вид яких
зазначений в локальному кошторису за
Договором за умови укладення
асфальтобетонного покриття товщиною
не менш 4 см, яка з врахуванням
вирівнюючого слою в середньому складає
5 см. Вартість укладки 1 м.кв. не повинна
перевищувати 110 грн. з врахуванням ПДВ.
Визначена вартість робіт з врахуванням
матеріалів визначена за результатами
відкритих торгів проведених 13.04.2011р. та
акцептованих згідно протоколу оцінки
відкритих торгів №47493 від 18.04.2011р. не
підлягає зміні на протязі всього
виконання робіт за даним Договором.
Загальна вартість робіт та матеріалів
визначається на підставі локального
кошторису з доданням відомостей
ресурсів, які є невід'ємною частиною
Договору та складає 1 320 000 (один мільйон
триста двадцять тисяч) грн. в т.ч. ПДВ 220
000 грн.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що
оплата робіт за цим Договором
здійснюється Замовником Підряднику за
фактично виконані об'єми робіт на
підставі підписаного Замовником акту,
виконаних робіт (ф КБ-2в), кінцевою
відомістю ресурсів, довідки виконаних
підрядах, роботах (ф КБ-3 в) з
відстрочкою платежу до 20 днів.

Цей Договір вступає в силу з моменту
його підписання та діє до повного
виконання Сторонами прийнятих на себе
зобов'язань, а в частині
взаєморозрахунків сторін - до їх
повного виконання (п.9.1. Договору).

Зі змісту акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Одеський
авіаційний завод" за період з 01.04.2011р. по
01.12.2013р. №08-11/7 від 05.02.2014р., що була
проведена Державною фінансовою
інспекцією в Одеський області
встановлено, що у перевіреному акті ф.
КБ-2 в за червень на суму 1 178 839,78 грн.
(договір від 04.05.2011р. №1005-11/ЕМО) 2011р. та
розрахунку загальновиробничих витрат,
у порушення вимог розділу 4 ДБН Д.1.1-1-2000,
не застосовані понижуючі коефіцієнти
(К=0,4123 та К=0,7821) при розрахунку І і ІІІ
блоків загальновиробничих витрат.

19.03.2014р. позивач звернувся до
відповідача з претензією (вих.№629/ДВ),
відповідно до якої просив в строк до
10.04.2014р. перерахувати на розрахунковий
рахунок позивача суму завищеної
вартості робіт в розмірі 4 185,40 грн., яка
відповідачем була залишена без
відповіді.

З врахуванням вищенаведеного, позивач
був змушений звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги не підлягають задоволенню, з
наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів
про надання послуг, якщо це не
суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач у якості підстави для
стягнення коштів зазначає, що з підстав
того, що актом ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача державною фінансовою
інспекцією в Одеській області
встановлено, що останнім було зайво
сплачено відповідачу 4 185,40 грн., у
зв'язку з чим позивач має право
вимагати повернення зайво сплачених
сум, як безпідставно отриманих.

З цього приводу суд вважає за доцільне
зазначити наступне.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України
визначає, що особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Стаття 1213 Цивільного кодексу України
передбачає, що набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Оскільки між сторонами у справі, був
укладений договір, а кошти які позивач
просить стягнути з відповідача,
отримано останнім, як плату за виконані
підрядні роботи за договором, то такі
кошти набуто за наявності правової
підстави (договору), а тому не можуть
бути стягнуті з відповідача відповідно
до положень ст.1212 Цивільного Кодексу
України як безпідставно набуті.

Аналогічну думку викладено в Постанові
Верховного Суду України від 22.01.2013р. по
справі №5006/18/13/2012.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.11128 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень Верховного Суду України тягне
за собою відповідальність, установлену
законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивачем обрано не вірний спосіб
захисту своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів, у
зв'язку з чим суд відмовляє позивачу у
задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд відмовляє
державного підприємства "Одеський
авіаційний завод" у задоволені позову в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові державного
підприємства "Одеський авіаційний
завод" - відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Повний текст рішення складено21.07.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.