РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"29" липня 2014 р.
Справа №903/1444/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

суддя
Сініцина Л.М. ,

суддя
Маціщук А.В.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Волочай Л.В. -
представник за довіреністю від 11.04.2014р.
№10/683

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Нововолинську

на рішення господарського суду
Волинської області від 11.06.2014р.

у справі №903/1444/13 (суддя Костюк С.В.)

за позовом Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Нововолинську,
м.Нововолинськ

до Відкритого акціонерного товариства
"Оснастка", м.Нововолинськ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ОСОБА_2

про стягнення в порядку регресу
30854,35грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 11.06.2014р. у справі
№903/1444/13 відмовлено у задоволенні
позову Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
м.Нововолинську до Відкритого
акціонерного товариства "Оснастка" за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_2 про
стягнення в порядку регресу
виплаченого відшкодування шкоди у
розмірі 30854,35грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржене рішення скасувати і прийняти
нове, яким зобов`язати підприємство
надати довідку про те, що заробітна
плата ОСОБА_2 відсутня, не збереглася, а
у разі ненадання довідки стягнути з ВАТ
"Оснастка" в порядку регресу 30854,35грн.
шкоди.

Мотивуючи апеляційну скаргу,
відповідач зазначає, закрема, наступне:

- суд першої інстанції при розгляді
справи не дослідив належним чином
особовий рахунок потерпілого і журнал
відомостей про нарахування заробітної
плати ОСОБА_2 за спірний період, адже в
цих доказах чітко простежується та й не
заперечується самим відповідачем,
відсутність нарахування заробітної
плати, а нарахована заробітна плата за
період роботи березень 1998 року -
серпень 1998 року відсутня (проставлені
нулі);

- при проведенні перевірки на ВАТ
"Оснастка" спеціалістами відділення
Фонду було встановлено, що в особовому
рахунку розрахункові відомості на
зарплату ОСОБА_2 за період березень 1998р.
- серпень 1998р. відсутні, не збереглися;

- перевіркою встановлено, що згідно з
особовим рахунком працівника, ОСОБА_2
приступив до роботи 03.11.1987 року
шліфувальником. Під час перевірки
документів (наказів, актів, виписок з
особового рахунку тощо), які б свідчили
про зміну істотних умов праці, надання
відпусток без збереження заробітної
плати за сімейними обставинами,
простій не з вини працівника тощо, не
було встановлено;

- дії підприємства містять ознаки вини
у формі необережності, тобто не
передбачалося можливості настання
таких наслідків, хоча підприємство
могло і повинно було це зробити,
оскільки знало про відсутність
документів на підтвердження
незбереження заробітної плати і що це
може привести до неправомірного
обчислення розміру регресних виплат;

- основним із завдань страхування від
нещасного випадку є відшкодування
шкоди, пов`язаної з втратою
застрахованими особами заробітної
плати або відповідної її частини під
час виконання трудових обов`язків,
надання їм соціальних послуг у зв`язку
з ушкодженням здоров`я. Нарахування
вказаних виплат не повинно суперечити
п.10 ст.34 Закону України №1105, який
передбачає, що середньомісячний
заробіток для обчислення суми
страхових виплат потерпілому у зв`язку
із втраченим ним заробітком (або
відповідної його частини) визначається
згідно з порядком обчислення середньої
заробітної плати для виплат за
загальнообов`язковим державним
соціальним страхуванням, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України;

- наведені вище відомості свідчать про
неправомірність, як здійснення
відділенням страхових виплат за
рахунок коштів Фонду, так і у зв`язку з
цим про безпідставність призначення
цих виплат відділенням виконавчої
дирекції Фонду, що, в свою чергу,
ставить під сумнів наявність підстав
для відшкодування відповідних виплат
потерпілому ОСОБА_2

Відповідач та третя особа не
скористалися своїм правом надати суду
відзиви на апеляційну скаргу, що у
відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

28.07.2014р. від Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Нововолинську
надійшло клопотання про розгляд справи
без участі представника.

29.07.2014р. від Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Нововолинську
надійшло клопотання про долучення до
матеріалів справи, на виконання вимог
ухвали суду, оригіналів документів.

Представник відповідача Волочай Л.В.
заперечила проти доводів апеляційної
скарги, вважає її безпідставною та
необґрунтованою. Просила суд рішення
господарського суду Волинської
області від 11.06.2014р. у справі №903/1444/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Враховуючи норми ст.101 ГПК України про
межі перегляду справ в апеляційній
інстанції та той факт, що неявка в
засідання суду представників позивача
та третьої особи, належним чином та
відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого судового
рішення, судова колегія розглянула
апеляційну скаргу за відсутності
представників позивача та третьої
особи.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши повноту з'ясування та
доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, відповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Нововолинську
(надалі в тексті - Відділення) у
листопаді 2013р. звернулося до
господарського суду Волинської
області з позовом про стягнення з
Відкритого акціонерного товариства
«Оснастка» (надалі в тексті - ВАТ
«Оснастка»), в порядку регресу,
виплаченого третій особі, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача-ОСОБА_2,
відшкодування шкоди у сумі 30 854 грн. 35
коп.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 16.12.2013р.
провадження у справі №903/1444/13 припинено
з посиланням на п.1 ч.1 ст.80 ГПК України,
оскільки спір не підлягає вирішенню в
господарських судах України і має
розглядатися адміністративним судом.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014р. у даній
справі скасовано ухвалу місцевого
господарського суду та передано справу
на розгляд до господарського суду
Волинської області.

Як убачається з матеріалів справи,
предметом даного спору є стягнення
одноразової допомоги в сумі 27 550 грн.,
виплаченої колишньому працівнику ВАТ
«Оснастка» ОСОБА_2 та щомісячні
страхові виплати в сумі 3304,35 грн. з
січня по серпень 2013 року, що в сумі
становить 30 854,35 грн., на підставі ст.1191
ЦК України. Дані виплати були проведені
відповідно до Постанов відділення ВД
ФССНВ у м.Нововолинську №0315/2739/2739/5614/1,
№0315/2739/5614/2 від 10.01.2013 року (а.с.24-25),
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати станом на 28.09.2012 року -
1102 грн.

До призначення виплат на вимогу
відділення (запит від 11.10.2012 року
№1377/01-08) ВАТ «Оснастка» надало довідку
про середню зарплату ОСОБА_2 за №1 від
15.11.2012р. в якій з березня по серпень 1998
року в графі «нарахована зарплата, з
якої сплачено страхові внески до
Фонду», «сумарна заробітна плата»
проставлено нулі (а.с.21).

Листом від 26.11.2012 року №02/616 ВАТ
«Оснастка» повідомило відділення про
відсутність на підприємстві посади
шліфувальника металевих виробів та
інструменту образивними кругами сухим
методом шостого розряду та вказано, що
на підприємстві працює шліфувальник
4-го розряду, тарифна ставка якого
становить 11,19 грн.(а.с.23).

13.06.2013 року ОСОБА_2 звернувся до
відділення з заявою про перерахунок
страхових виплат (а.с.26).

На запити Відділення про надання
інформації чи збереглися відомості про
нараховану зарплату ОСОБА_2 за період з
01.01.1997-23.09.1998р.р. та виписки з наказів про
надання відпустки без збереження
заробітної плати ВАТ «Оснастка» листом
від 11.07.2013р. №07/312 повідомило, що ОСОБА_2
працював з 1996 по 1998 рік в цеху
технологічної оснастки,
шліфувальником металевих виробів і
інструменту образивними кругами сухим
методом; за час роботи відпустки без
збереження заробітної плати не
надавалось, підприємство в даний
період працювало неритмічно (а.с.29).

Управління праці та соціального
захисту населення Нововолинського
міськвиконкому на запит Відділення
щодо розміру тарифної ставки та
тривалості робочого тижня по ВАТ
«Оснастка» повідомила про відсутність
даної інформації (а.с.30-31).

Постановою Відділення від 16.09.2013р.
№0315/2739/2739/5614/4 було припинено виплату
ОСОБА_2 щомісячної грошової суми 316,55
грн. (а.с.32).

Згідно звернення Відділення №2014/01-08
від 20.09.2013р. (а.с.44) головним державним
інспектором праці Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Волинській області Луцюком О.Л. з
07.10.2013р. по 18.10.2013р. була проведена
позапланова перевірка додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на ВАТ
«Оснастка», по результатах якої
складено акт (а.с.34-43).

В акті перевірки вказано: "Під час
розгляду звернення ФСНВ в м.
Нововолинську щодо нарахування
заробітної плати ОСОБА_2 встановлено
наступне. Згідно з особовим рахунком
працівника ОСОБА_2 приступив до роботи
03.11.1987. року шліфувальником. Відповідно
до наданих виписок з особового рахунку
за січень 1997 року, березень 1997 року,
травень 1997 року, липень 1997 року, серпень
1997 року, січень 1998 року (копії виписок
додаються) ОСОБА_2 у зазначені місяці не
працював, за виключенням березня 1997
року - відпрацьовано 8 годин. Відповідно
до довідки про заробітну плату та інші
прибутки від 15.07.2013 року за 1997-1998 роки за
підписом головного бухгалтера
Тимовською Л.М. ОСОБА_2 було проведено
нарахування заробітної плати в
березні. 1997 року - 20,80 грн.; травні 1997
року - 11,04 грн.; серпні 1997 року 2,73 грн., що
підтверджується особовими рахунками.
Відповідно до особової картки ОСОБА_2 в
період з 01.07.1197 року по 25.07.1997 перебував
у черговій відпустці за 1996-1997 роки,
дисциплінарних стягнень не має (копія
особової картки ОСОБА_2 додається).
Інших документів, які б засвідчували
переведення на скорочений робочий час,
простій не з вини працівника, надання
відпусток без збереження заробітної
плати за сімейними обставинами ОСОБА_2
та інших працівників ( наказів, актів,
виписок з особового рахунку і т.д.) не
було надано. Такими діями керівником
було порушено вимоги ст.113 КЗпП України,
якою передбачено, що час простою не
звини працівника повинен бути
оформлений відповідним наказом та
актом простою та оплачуватись не нижче
від двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу). Наказом ВАТ "Оснастка" від
23.09.1998 року №169-вк ОСОБА_2 звільнений
23.09.1998 року за ст.36 п.5 КЗпП України, по
переводу на ДП "Оснастка - Інструмент"".

На підставі матеріалів перевірки 23.10.2013
року внесено припис №03-04-22/0849-0769
(а.с.49-50), яким зобов'язано виконавчого
директора ВАТ «Оснастка» до 18.11.2013р.
інформувати про його виконання щодо
додержання вимог ст.42-1 КЗпП України та
забезпечити виконання ст.113 даного
Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів
виконання вищезазначеного припису, та
чи притягався керівник підприємства до
відповідальності за його невиконання.

Як стверджується матеріалами справи,
згідно наказу №35 від 19.02.1998р.
підприємство було переведено на
особливий режим роботи і з 01.02.1998р. всі
дні рахувалися неробочими до
особливого розпорядження (а.с.138).

Обгрунтовуючи позов, позивач,
посилаючись на положення ст.1191 ЦК
України та постанови КМУ від 26.09.2001 року
№1266, якою затверджено Порядок
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, положення ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», зокрема, зазначає, що
підприємство надало довідку про
середню заробітну плату для розрахунку
страхових виплат потерпілого від
15.11.2012р. №1, в якій інформація про
нараховану заробітну плату за період
роботи березень 1998р. - серпень 1998р. була
відсутня (проставлені нулі), однак при
перевірці спеціалістами відділення
довідки про середню заробітну плату на
підприємстві ВАТ "Оснастка" було
з`ясовано, що в особовому рахунку
розрахункові відомості на зарплату
ОСОБА_2 за період березень 1998р. - серпень
1998р. відсутні, не збереглися.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду Волинської
області від 11.06.2014р. у справі №903/1444/13
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Статтею 1166 ЦК України передбачено,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України, на підставі
якої заявлено позов, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (надалі-Закону) усі
види страхових виплат і соціальних
послуг застрахованим та особам, які
перебувають на їх утриманні, а також
усі види профілактичних заходів,
передбачених стяттями 21 та 22 цього
Закону, провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
рахунок коштів цього Фонду.

Згідно зі ст.38 цього Закону страхові
виплати і надання соціальних послуг
може бути припинено, зокрема, якщо
з'ясувалося, що виплати призначено на
підставі документів, які містять
неправдиві відомості. Сума витрат на
страхові виплати, отримані
застрахованим, стягується в судовому
порядку.

Скаржник у апеляційній скарзі
зазначає, що дії відповідача містять
ознаки вини у формі необережності,
тобто не передбачалося можливості
настання таких наслідків, хоча
підприємство могло і повинно було це
зробити, оскільки знало про
відсутність документів на
підтвердження незбереження заробітної
плати і що це може привести до
неправомірного обчислення розміру
регресних виплат, а ч.1 ст.1191 ЦК України
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотньої вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Проте, судова колегія не погоджується з
такими доводами позивача.

Так, судом з`ясовано, що згідно наказу
директора підприємства №35 від 19.02.1998р.
"Про режим роботи" з 01 лютого 1998 року
рахувалися неробочими днями на
підприємстві всі дні до особливого
розпорядження.

Порушення трудового законодавства
керівником товариства, у зв`язку з
прийняттям цього наказу, про що
зазначено у приписі Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Волинській області №03-04-22/0849-0769 від
23.10.2013р., не є підставою для
відшкодування відповідачем сплачених
позивачем потерпілому ОСОБА_2 30854,35грн.
на відшкодування шкоди.

Матеріалами справи стверджується,
страхові виплати та одноразова
доплата, згідно постанов Відділення
від 10.01.2013р. №0315/2739/2739/5614/1, №0315/2739/2739/5614/2
були призначені та виплачені
потерпілому ОСОБА_2 після отримання
довідки відповідача №1 від 15.11.2012р., в
якій чітко відображено, що з березня
1998р. по серпень 1998р. сумарна заробітна
плата становить "0", тобто, довідка не
свідчить про відсутність або
незбереження відомостей про заробітну
плату потерпілого, а свідчить, що
ОСОБА_2 зарплата у вказаному періоді не
нараховувалась та складає "0". А тому,
відсутні підстави вважати, що
відомості про нарахування ОСОБА_2
зарплати відсутні (не збереглися).

Як зазначалося, усі види страхових
виплат і соціальних послуг
застрахованим проводяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків за рахунок коштів цього Фонду.

Таким чином, вирішуючи питання про
призначення страхових виплат
потерпілому, позивач мав інформацію, що
його заробітна плата становила "0".

Проте, вважаючи відповідача винним у
зв`язку з виплатою третій особі у даній
справі 30854,35грн страхових виплат та
одноразової допомоги, позивач
наполягає на їх відшкодуванні в
порядку регресу згідно ст.1191 ЦК
України, вказуючи єдину підставу -
відповідачем надано недостовірну
інформацію, однак це не знайшло
підтвердження.

Таким чином, заявлений Відділенням
позов про стягнення в порядку регресу з
відповідача виплаченого ОСОБА_2
відшкодування шкоди у розмірі 30854,35грн.,
на підставі ст.ст.1161, 1191 ЦК України,
задоволенню не підлягає.

Позивач однією із вимог апеляційної
скарги ставить вимогу про зобов`язання
відповідача надати довідку про те, що
заробітна плата ОСОБА_2 відсутня, не
збереглася.

Проте, такі вимоги не були предметом
розгляду в суді першої інстанції, а
тому, згідно ст.101 ГПК України, судом
апеляційної інстанції не приймаються.

Решта доводів апеляційної скарги
спростовуються наведеним вище,
матеріалами справи та не грунтуються
на нормах чинного законодавства.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
про-цесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, доводи
скаржника, зазначені в апеляційній
скарзі, апеляційним судом не
визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст.104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування чи зміни оскарженого
рішення, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду слід залишити без
змін.

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Волинської області від 11.06.2014р. у справі
№903/1444/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
м.Нововолинську - без задоволення.

2. Справу №903/1444/13 повернути до
господарського суду Волинської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Сініцина Л.М.

Суддя
Маціщук А.В.