ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2014 р.
Справа № 14/236

За позовом: до відповідача 1: до
відповідача 2 : до відповідача 3 : до
відповідача 4 : до відповідача 5 : до
відповідача 6 : третя особа 1 без
самостійних вимог на предмет спору :
третя особа 2 без самостійних вимог нас
предмет спору:Приватної агрофірми
«Бунів», с.Бунів Яворівського району
Львівської області Бунівської
сільської ради, с.Бунів Яворівського
району Львівської області Комісії по
розпаюванню майна Приватної агрофірми
«Бунів», с.Бунів Яворівського району
Львівської області Амбулаторії
загальної практики сімейної медицини
імені Ю.Липи, с.Бунів Яворівського
району Львівської області
Яворівської районної ради Львівської
області, м.Яворів Львівської області
ОСОБА_2, м.Яворів Львівської області
Яворівської центральної районної
лікарні, м.Яворів Львівської області
Городоцька об'єднана податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Львівській області,
м.Городок Львівської області Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
м.Львів

про:

1.визнання незаконним рішення зборів
пайовиків ПАФ «Бунів» від 25.03.2001 року;

2.визнання незаконними дій комісії по
розпаюванню майна ПАФ «Бунів»;

3.визнання незаконним рішення зборів
пайовиків від 19.08.2006 року про
безкоштовну передачу адмінбудинку в
с.Бунів Бунівській сільській раді;

4.визнання незаконним рішення №36 3-ьої
сесії 5-го скликання Бунівської
сільської ради від 05.09.2006 року про
передачу адмінбудинку у власність
територіальної громади;

5.визнання незаконним рішення №157 Х-ої
сесії У скликання Яворівської
районної ради від 08.06.2007 року про
прийняття у спільну власність
територіальних громад району
приміщення колишнього адмінбудинку
СКГ «Бунів»;

6.про визнання за ПАФ «Бунів» права
власності на нежитлову будівлю
адмінбудинку (бувшої контори)
загальною площею 464,7 кв.м., яке
знаходиться за адресою : Львівська
область Яворівський район, с.Бунів.

Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

від відповідача 3: не з'явився

від відповідача 4: Сагаль С.С. -
представник ( доручення №2 від 29.01.2009р.);

від відповідача 5: Домінас Г.П. -
представник ( договір про надання
правової допомоги від 20.11.2013р.);

від відповідача 6: не з'явився;

від третьої особи 1: з'явився

від третьої особи 2: з'явився

Права та обов'язки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК
України судом роз'яснено. Заяви про
відвід судді не надходили.

Суть спору: Приватною агрофірмою
«Бунів» заявлено позов до відповідача
1:

Бунівської сільської ради (с.Бунів
Явоорівського району Львівської
області), до відповідача 2: Комісії по
розпаюванню майна ПАФ «Бунів» (с.Бунів
Яворівського району Львівської
області), до відповідача 3: Амбулаторії
загальної практики сімейної медицини
імені Ю.Липи с.Бунів Яворівського
району (с.Бунів Яворівського району
Львівської області) про визнання за
приватною агрофірмою «Бунів» права
власності на нежитлову будівлю
адміністративного будинку (бувшої
контори) загальною площею 464,7 кв.м., яке
знаходиться за адресою: Львівська
область, Яворівський район , с.Бунів ;
зобов'язати обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки здійснити державну
реєстрацію права власності ; визнати
незаконним рішення зборів пайовиків
ПАФ «Бунів» від 25.03.2001 року та дії
комісії по розпаюванню майна ПАФ
«Бунів»; визнати незаконним рішення
зборів пайовиків від 19.08.2006 року про
безкоштовну передачу адмінбудинку
Бунівської сільської ради; визнати
незаконним рішення № 36 3-ої сесії 5-го
скликання Бунівської сільської ради
від 05.09.2006 року про передачу
адмінбудинку у власність
територіальної громади; виселити
відповідачів -Бунівську сільську раду
Яворівського району Львівської
області та Амбулаторію загальної
медицини імені Ю.Липи села Бунів
Яворівського району з нежитлової
будівлі адміністративного будинку
(бувшої контори) загальною площею 464,7
кв.м., яке знаходиться за
адресою:Львівська область ,
Яворівський район, с.Бунів.

Позивач просив в порядку забезпечення
позову заборонити відповідачам
проводити будь-які ремонтно-будівельні
роботи в спірному приміщенні.

Ухвалою від 07.11.2008 року прийнято
позовну заяву до розгляду та порушено
провадження у справі, судове засідання
призначено на 02.12.2008 р. Вимоги до сторін
висвітлені в ухвалі. Подальший рух
справи викладено в наступних ухвалах
справи. Так, зокрема, ухвалою від 02.12.2008
року залучено до участі у справі в
якості відповідача-4 Яворівську
районну раду Львівської області
(м.Яворів). Цією ж ухвалою в порядку
ст.30 ГПК України зобов'язано Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки» (
м.Львів) забезпечити в судове засідання
явку повноважного представника з
матеріалами інвентаризаційної справи
по об'єкту (нежитлова будівля
адмінбудинку загальною площею 464,7
кв.м., який знаходиться в с.Бунів
Яворівського району Львівської
області).

Виходячи з дослідження змісту поданої
уточненої заяви (вх.№1504 від 28.01.2009р.) та
співвідношення цього змісту з раніше
заявленими вимогами у позовній заяві,
положень ч.4 ст.22 ГПК України, ухвалою
від 30.01.2009 року суд в частині прийняв до
розгляду уточнену заяву позивача
(вх.№1504 від 28.01.2009р.), із врахуванням
якої розглядається справа. Відтак,
розглядаються вимоги позивача
перелічені в описовій частині рішення.

Ухвалою від 03.03.2009 року задоволено
спільне клопотання сторін та
продовжено строки вирішення спору,
розгляд справи відкладено на 27.03.2009
року.

Позивач просить визнати за ним право
власності на весь адмінбудинок
загальною площею 464,7 кв.м., (відомості
про площу у спірному будинку
підтверджені ОКП ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»).
Однак, зважаючи на те, що як
встановлено, у вказаному будинку
приміщення загальною площею 48,6 кв.м.
зареєстровано на праві власності
станом на 27.03.2009 року за ОСОБА_2,
ухвалою від 27.03.2009 року суд залучив до
участі у справі в статусі відповідача-5
ОСОБА_2, оскільки вирішення спору
впливає на її права та інтереси, і особа
має право на їх захист користуючись
сторони в судовому процесі.

З підстав, наведених в ухвалі суду від
16.06.2008 року, провадження у справі було
зупинено до розгляду взаємопов'язаних
з даною справою інших справ, які
перебували на розгляді в інших судах. З
матеріалів справи вбачається, що
господарський суд неодноразово
звертався до учасників судового
процесу з письмовими запитами з метою
отримання інформації стосовно
усунення обставин, які обумовили
зупинення провадження у справі та
можливості поновити провадження у
справі.

Із врахуванням того, що справа зупинена
протягом тривалого часу, суд вбачав за
доцільне поновити провадження у
справі та з'ясувати чи відпали
обставини, що зумовили зупинення
провадження у справі. Відтак, ухвалою
від 17.10.2013 року провадження у справі
поновлювалось, судове засідання
призначалось на 20.11.2013 р.; розгляд
справи відкладався ухвалою від 20.11.13 р.
на 12.12.2013 р. Оскільки, як з'ясовано в
засіданні 12.12.13 р., обставин, які
обумовили зупинення провадження у
справі ухвалою від 16.06.2008 року, не
усунуто, ухвалою від 12.12.2013 р.
провадження у справі було зупинено і
поновлено з підстав, наведених в
ухвалі від 28.02.2014 року, якою також було
призначено судове засідання на 24.03.2014
року.

Ухвалою від 24.03.2014 р. в порядку ст.30 ГПК
України зобов'язано Реєстраційну
службу Яворівського районного
управління юстиції у Львівській
області забезпечити явку в судове
засідання посадової особи з
матеріалами реєстраційної справи по
ПАФ «Бунів». 16.05.2014 р. в суді
зареєстровано пояснення від
державного реєстратора реєстраційної
служби Яворівського РУЮ Львівської
області з копіями документів з
реєстраційної служби ПАФ «Бунів» (
оригінали реєстраційної справи були
надані державним реєстратором Тесля
Б.Ф. для огляду суду в засіданні 28.04.2014
р.). Ухвалою від 16.05.2014 року залучено до
участі у справі в статусі
відповідача-6 Яворівську центральну
районну лікарню (м.Яворів) та в якості
третіх осіб 1,2 без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача :
Городоцьку об'єднану податкову
інспекцію Головного управління
Міндоходів у Львівській області та ОКП
ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» (м.Львів), розгляд
справи відкладався (із врахуванням
виправлення описки ухвалою від 02.06.14 р.
) на 20.06.2014 року. З підстав, наведених в
ухвалах від 20.06.2014 р. та від 01.07.2014 р.
розгляд справи відкладався.

Станом на 18.07.2014 року від позивача
заяви, клопотання , документи на
підтвердження заявлених вимог
(зокрема, згідно вимог суду по ухвалі
від 24.03.2014 р. (від позивача поступив -
лист пояснення від 28.04.14 р. №28/04/2014-3,
зареєстрований за вх.№18516/14 28.04.14 р.) до
справи не надходили, як, аналогічно, і
від інших учасників судового процесу.

За змістом підпункту 3.9.1. п. 3.9.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно із ч.3 ст.22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України
господарським судом створено сторонам
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства.

Із врахуванням наведеного, матеріалів
у справі, господарським судом
дотримано встановлених ст.129
Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК
України засад здійснення судочинства
та забезпечено відповідачу можливість
реалізації передбачених ст.22 ГПК
України прав сторони в процесі, а тому
суд в межах процесуального Закону (
ст.ст.43,75 ГПК України) вбачає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, у відповідності
до ст.43 ГПК України, судом встановлено.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України (далі- ЦК України) кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Позивач, посилаючись на постанову
Арбітражного суду Львівської області у
справі № 2/1085-7/299 від 27.01.2000 року про
визнання банкрутом СКГ «Бунів», яке
вважає правопопередником ПАФ «Бунів»,
покликається до суду з вимогами
визнати недійсними рішення зборів
пайовиків ПАФ «Бунів» від 25.03.2001 року та
дії комісії по розпаюванню майна ПАФ
«Бунів»; визнати незаконним рішення
зборів пайовиків від 19.08.2006 року про
безкоштовну передачу адмінбудинку
Бунівської сільської ради
співвласників колишнього колективного
сільськогосподарського підприємства,
оскільки, на думку позивача, збори
проведені без дотримання вимог ст.23
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Як вбачається з архівної довідки від
27.11.2008 року за № 81 Яворівської районної
держадміністрації Львівської області,
(справа том 1, стор.149), - 12 липня 1974 року у
зв'язку з об'єднанням колгоспів «Зоря
комунізму» і «Калініна» господарство
перейменовано на колгосп ім. Кірова
(протокол зборів уповноважених № 1 від
12.07.1974 року); 8 лютого 1991 року колгосп ім.
Кірова розділено на колгосп
«Бунівський» і колгосп ім. Кірова
(протокол зборів уповноважених №1 від
06.02.1991 року); 18 лютого 1992 року колгосп
«Бунівський» реорганізовано і на його
базі створено Селянське колективне
господарство «Бунів» (протокол № 1 від
18.02.1992 року).

Згідно довідки від 15.01.2009 року за №
20-09/47 Головного управління статистики у
Львівській області (справа том 1, аркуш
93), за даними Єдиного державного
реєстру юридичних осіб Приватна
агрофірма «Бунів» 22.03.2000 року
перереєстрована з
Сільськогосподарського Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бунів»,
яке 26.01.1998 року перереєстровано з
Селянського колективного господарства
«Бунів».

Суд відзначає, що під час розгляду
справи позивачем не доведено факт
наявності та обсяги правонаступництва
ПАФ «Бунів» за майновими правами та
обов'язками СТзОВ «Бунів» та,
відповідно - правонаступництва СТзОВ
«Бунів» за майновими правами та
обов'язками СКГ «Бунів», в тому числі
щодо спірного майна - приміщення
адміністративного будинку загальною
площею 464,7 кв. м., розташованого за
адресою: 81040, Львівська область,
Яворівський район, с. Бунів; стосовно
якого прийнято оскаржені рішення
зборів пайовиків та рішення № 36 3-ої
сесії 5-го скликання Бунівської
сільської ради від 05.09.2006 року і рішення
№ 157 10-ої сесії скликання Яворівської
районної ради від 08.06.2007 року.

До такого висновку суд прийшов,
виходячи з наступного.

У період відзначеної реорганізації
(перетворення) та перереєстрації СКГ
«Бунів» відповідно до Закону України
«Про підприємства в Україні», (що був
введений в дію Постановою ВР № 999-12
від 27.03.1991 року та втратив чинність у
зв'язку з набранням чинності з 1 січня
2004 року Господарського кодексу
України), в Україні могли діяти
підприємства таких видів:

• приватне підприємство,
засноване на власності фізичної особи;

• колективне підприємство,
засноване на власності трудового

колективу підприємства;

• господарське товариство;

• підприємство, яке засноване на
власності об'єднання громадян;

• комунальне підприємство,
засноване на власності відповідної

територіальної громади;

• державне підприємство,
засноване на державній власності, в

тому числі казенне
підприємство.

Юридичні особи, правонаступництво яких
є предметом судового дослідження у
даній справі, є:

СКГ «Бунів», яке за своєю
організаційно-правовою формою було
колективним підприємством, заснованим
на власності трудового колективу
підприємства, умови діяльності якого
визначав ще й Закон України «Про
колективне сільськогосподарське
підприємство», (введений в дію
Постановою ВР № 2115-12 від 14.02.92 року);

СТзОВ «Бунів», яке своєю
організаційно-правовою формою було
господарським товариством, заснованим
на власності двох або більше
учасників, умови діяльності якого
визначав ще й Закон України «Про
господарські товариства», ( введений в
дію Постановою ВР № 1577-12 від 19.09.91
року);

ПАФ «Бунів», яке за своєю
організаційно-правовою формою є
приватним підприємством, заснованим на
власності однієї фізичної особи.

Отже, у даному випадку відбувалася
реорганізація підприємства не лише у
зв'язку із зміною назви, але й із
змінами форм власності, способу
утворення, організаційно-правової
форми та найменування.

За приписами статті 7 Закону України
"Про колективне сільськогосподарське
підприємство" об'єктами права
колективної власності підприємства є
земля, інші основні та оборотні засоби
виробництва, грошові та майнові внески
його членів, вироблена ними продукція,
одержані доходи, майно, придбане на
законних підставах. Майно у
підприємстві належить на праві
спільної часткової власності його
членам. Суб'єктом права власності у
підприємстві є підприємство як
юридична особа, а його члени - в частині
майна, яку вони одержують при виході з
підприємства.

Стаття 8 названого Закону визначає
права підприємства. Підприємство
самостійно володіє, користується і
розпоряджається належними йому
об'єктами власності . Право
колективної власності здійснюють
загальні збори членів підприємства,
збори уповноважених або створений ними
орган управління підприємства, якому
передано окремі функції по
господарському управлінню колективним
майном. Право власності підприємства
охороняється законом. Належне йому
майно може бути передано державним,
кооперативним та іншим підприємствам,
організаціям і громадянам за рішенням
загальних зборів членів підприємства
або зборів уповноважених.

Статтею 9 цього Закону визначено, що до
пайового фонду майна членів
підприємства включається вартість
основних виробничих і оборотних
фондів, створених за рахунок
діяльності підприємства, цінні папери,
акції, гроші та відповідна частка від
участі в діяльності інших підприємств
і організацій.

Уточнення складу і вартості пайового
фонду майна членів підприємств, у тому
числі реорганізованих, проводиться за
методикою, що затверджується Кабінетом
Міністрів України. Право членів
підприємства на пайовий фонд майна
залежить від їх трудового внеску. Члену
підприємства щорічно нараховується
частина прибутку залежно від частки у
пайовому фонді, яку за його бажанням
може бути виплачено або зараховано у
збільшення частки в пайовому фонді.

Ці відносини регулюються статутом
підприємства. Пай є власністю члена
підприємства. Право розпоряджатися
своїм паєм за власним розсудом член
підприємства набуває після припинення
членства в підприємстві. Пай може
успадковуватися відповідно до
цивільного законодавства України та
статуту підприємства. У разі виходу з
підприємства його члени мають право на
пай натурою, грішми або цінними
паперами відповідно до розміру та
структури пайового фонду або в іншій,
за згодою сторін, формі. Спори, що
виникають при здійсненні цього права,
розглядаються судом.

Відповідно до пункту 2 Методики
уточнення складу і вартості пайових
фондів майна членів колективних
сільськогосподарських підприємств, у
тому числі реорганізованих,
(затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 28.02.2001р. № 177),
майновий пай - це частка майна члена
підприємства у пайовому фонді,
виражена у грошовій формі та у
відсотках розміру пайового фонду;
водночас співвласники - це члени
підприємства, в тому числі
реорганізованого, за якими
зберігається право на майнові паї у
пайовому фонді підприємства, але які не
отримали його в натурі чи не передали
як внесок до статутного фонду
правонаступника.

Згідно із Порядком визначення розмірів
майнових паїв членів колективних
сільськогосподарських підприємства та
їх документального посвідчення,
(затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 177 від 28.02.2001р.),
визначаються розміри паїв членів
колективних сільськогосподарських
підприємств, у тому числі
реорганізованих, у яких не завершено
процес паювання майна і не здійснено
належного оформлення та реалізації цих
прав відповідно до законодавства, а
також уточнення розмірів паїв у тих
підприємствах, де майно призначалось,
але не використано для погашення
заборгованості із сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів) до
бюджетів і державних цільових фондів у
зв'язку із списанням цієї
заборгованості відповідно до
законодавства.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку
розподілу та використання майна
реорганізованих колективних
сільськогосподарських підприємств,
(затвердженого наказом Міністерства
аграрної політики України від 14
березня 2001 р. № 62), метою реорганізації
КСП є забезпечення реалізації прав
членів КСП щодо створення на основі
добровільного волевиявлення власників
майнових часток (паїв)
підприємств-правонаступників
реорганізованих КСП.

Згідно з пунктами 9, 16 названого Порядку
виділення із складу пайового фонду
майна у натурі окремим власникам чи
групам власників за їх бажанням у
процесі вирішення майнових питань
здійснюється підприємством -
правонаступником (користувачем) на
підставі рішення зборів співвласників;
визначення конкретного майна для
виділення окремому власнику чи групі
власників майнових паїв може бути
здійснене одним із нижченаведених
способів за рішенням зборів
співвласників: за структурою пайового
фонду; конкретним майном за взаємною
згодою співвласників; на конкурентних
засадах шляхом проведення аукціону.

Згідно п. 13 Порядку визначення розмірів
майнових паїв членів колективних
сільськогосподарських підприємств та
їх документального посвідчення»,
(затвердженого Постановою КМУ 28 лютого
2001 р. № 177), майновий пай члена
підприємства документально
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на майновий пай члена
підприємства за зразком згідно з
затвердженим додатком.

Відповідно до п.14. названого Порядку
Свідоцтво про право власності на
майновий пай члена підприємства
видається сільською, селищною або
міською радою згідно із списком осіб,
які мають право на майновий пай
підприємства.

Список осіб, які мають право на
майновий пай затверджується зборами
співвласників, (ч.2 п.4 Порядку).

Для отримання нового свідоцтва у разі
набуття у власність майнового паю (його
частини) на підставі угоди міни,
дарування та інших цивільно-правових
угод, а також спадкування до сільської
ради подаються посвідчені в
установленому порядку копія
відповідної цивільно-правової угоди
або копія свідоцтва про право на
спадщину, попереднє свідоцтво про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства. Після отримання
зазначених документів сільська рада
вносить відповідні зміни до списку
осіб, які мають право на майновий пай
підприємства, та анулює попереднє
свідоцтво, про що робиться запис у
книзі обліку свідоцтв про право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства.

Згідно з п. 8 Листа Міністерства
аграрної політики України № 37-25-3-11/3923
від 05.05.2001 року «Щодо порядку видачі,
обліку та погашення Свідоцтва про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства (майновий сертифікат)»
особа, яка видає Свідоцтво, здійснює
такі дії:

- пересвідчується в особі
громадянина на підставі паспорта або
документа, що посвідчує особу
громадянина;

- упевнюється, що реквізити в
списку осіб, які мають право на
майновий пай, відповідають
реквізитам документа, що посвідчує
особу громадянина;

- у разі наявності документів
чітко і розбірливо заповнює бланк
Свідоцтва.

Свідоцтво засвідчується підписом
голови відповідної ради та гербовою
печаткою.

Відповідно до п. 2 названого Листа
бланки Свідоцтв належать до документів
суворого обліку.

Свідоцтво реєструється у Книзі
обліку. Реєстраційний номер ставиться
на Свідоцтві.

Сільська (селищна, міська) рада робить
відмітку про отримання майна в натурі
в Книзі обліку та в списку осіб, які
мають право на майновий пай
реорганізованого підприємства, і на
основі якого видано Свідоцтво, (ч. 5 п.12).

При переході права власності на
майновий пай, яке здійснено на
підставі Свідоцтва, орган місцевого
самоврядування, який видав та
зареєстрував його, видає нове
Свідоцтво новому власнику, реєструє
нове Свідоцтво у Книзі обліку,
робить відповідний запис у списку осіб,
які мають право на майновий пай, ( п.13).

Старе Свідоцтво долучається до справи,
яка ведеться окремо по кожному
підприємству.

Згідно ст.1 Закону України «Про
господарські товариства»
господарським товариством є юридична
особа, статутний капітал якої
поділений на частки між учасниками,
(яких на час реорганізації мало бути
дві або більше осіб). За ст. 3 Закону
засновниками та учасниками
товариства можуть бути підприємства,
установи, організації, а також
громадяни.

Відповідно до ст. 50 Закону "Про
господарські товариства" в редакції
Закону України Про внесення змін та
доповнень до Закону України "Про
господарські товариства" (Відомості
Верховної Ради України, 1994, № 3, ст.11),
яка діяла станом на час реорганізації
СГК «Бунів» в СТзОВ «Бунів»,
товариством з обмеженою
відповідальністю визнавалося
товариство, що має статутний капітал,
розділений на частки, розмір якого
повинен був становити суму,
еквівалентну 625 мінімальним заробітним
платам, виходячи із ставки
мінімальної заробітної плати, діючої
на момент створення товариства з
обмеженою відповідальністю.

Установчі документи товариства з
обмеженою відповідальністю, повинні
були, зокрема містити відомості про
склад засновників та учасників,
найменування та місцезнаходження,
розмір та порядок утворення
статутного капіталу, про розмір
часток кожного з учасників, розмір,
склад та порядок внесення ними
вкладів, розмір і порядок формування
резервного фонду, порядок передання
(переходу) часток у статутному фонді,
порядок розподілу прибутків та
збитків, склад та компетенцію органів
товариства та порядок прийняття ними
рішень, порядок внесення змін до
установчих документів та порядок
ліквідації і реорганізації товариства.

Згідно зі Статутом ПАФ «Бунів» вказане
підприємство засновано на приватній
власності однієї фізичної особи -
громадянина (п.1.2.), який своїм рішенням
створює статутний фонд (п.4.5.), розмір
якого у Статуті не визначений.
Джерелами утворення майна
підприємства є внесок власника;
прибуток, отриманий від реалізації
продукції, робіт, послуг, а також інших
видів господарської діяльності;
кредитів банків та інших кредиторів;
прибутків від цінних паперів;
доброчинних внесків і пожертвувань
українських та іноземних юридичних
та фізичних осіб; придбання майна
інших юридичних та фізичних осіб, (п.
4.2.). Згідно з розділом 7 Статуту
власник здійснює одноособове
управління агрофірмою. Такого органу
управління, як збори пайовиків ПАФ
«Бунів» статутом не передбачено. За
відомостями державного реєстратора
(графа 16 реєстраційних карток - справа
том 3, сторінки 157,167,171) статутний фонд
ПАФ станом на момент реєстрації
підприємства 22.03.2000 року та станом
14.11.2000 року і на 09.07.2002 року не
сформований ані грошовими коштами,
ані майном та/чи майновими правами.

Разом з тим, загальні засади та
процедуру передачі правонаступникам
майнових прав і обов'язків за
зобов'язаннями реорганізованого КСП та
документальне оформлення
правонаступництва на час
реорганізації СКГ «Бунів» було
визначено статтею 3 Закону України
«Про колективне сільськогосподарське
підприємство», частиною 7 якої
передбачено, що у разі реорганізації
підприємства паї його членам або їх
спадкоємцям видаються
правонаступниками цього підприємства
за рахунок майна, яке було віднесене до
складу пайового фонду підприємства на
дату його реорганізації і передане на
баланс правонаступникам.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Закону України
«Про колективне сільськогосподарське
підприємство» рішення про
реорганізацію КСП приймається вищим
органом управління КСП (загальними
зборами або зборами уповноважених
осіб).

За правовим змістом Законів України
«Про власність», «Про підприємства в
Україні», «Про колективне
сільськогосподарське підприємство»,
(які діяли на час реорганізації СКГ
«Бунів»), реорганізація КСП передбачає
створення на базі такого підприємства
однієї або декількох юридичних
осіб-правонаступників в один із таких
способів: злиття, поділ, виділення або
перетворення. До новостворених
юридичних осіб-правонаступників КСП
повністю або в межах обсягів
правонаступництва переходять майнові
права та обов'язки реорганізованого
підприємства.

При реорганізації КСП всі його члени
припиняють членство в ньому і
відповідно до чинного законодавства
мають право на отримання майнового паю.

У процесі реорганізації кожен із
членів КСП має право прийняти одне з
таких рішень:

• приєднатися до однієї з
ініціативних груп із створення нового
підприємства; приєднатися до
відповідної установчої угоди і
прийняти участь у створенні
підприємства-правонаступника;

• здійснити у процесі
реорганізації вихід з КСП з отриманням
індивідуально визначеного майна для
господарських потреб, створення
селянського (фермерського)
господарства, здійснення
підприємницької діяльності тощо;

• отримати майно спільно з іншими
членами КСП шляхом укладання договору
про спільне володіння та користування
майном з подальшою передачею його в
оренду єдиним комплексом;

• поступитись належним йому
майновим паєм на користь будь-якого
іншого члена підприємства або третьої
особи за згодою інших співвласників.

У випадку передачі до статутних фондів
підприємств-правонаступників майна
КСП, майно може передаватися лише в
частині, вартість якої дорівнює
сукупній вартості майнових паїв членів
КСП - засновників такої юридичної
особи-правонаступника.

Обсяг правонаступництва визначається
за передавальним актом (балансом),
складеним на дату реорганізації КСП і
затвердженим вищим органом управління
КСП (загальними зборами співвласників
або іншим уповноваженим органом).

Отже, разом з установчими документами
підприємства-правонаступника
роздільний (передавальний) баланс є
правовою підставою для встановлення
наявності та обсягів
правонаступництва за майновими
правами та обов'язками КСП.

Позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що фактично було виконано
реорганізацію КСП - СКГ «Бунів» в
СТзОВ «Бунів» та не доведено факт
універсального правонаступництва -
переходу усіх прав і обов'язків від
СКГ «Бунів» до СТзОВ «Бунів», а в
подальшому від СТзОВ «Бунів» до ПАФ
«Бунів". В тому числі - не було
доведено надання позивачу приміщення
адміністративного будинку загальною
площею 464,7 кв. м., (розташованого за
адресою: 81040, Львівська область,
Яворівський район, с. Бунів), СТзОВ
«Бунів», а в подальшому - ПАФ «Бунів»,
як правонаступникам, у власність та/чи
користування, чи під кредиторську
заборгованість, під невитребувані
майнові паї членів КСП чи для іншого
призначення.

Позивачем не виконано вимоги суду
щодо подання Статутів СКГ «Бунів» та
СТзОВ «Бунів»; рішення зборів
уповноважених (членів підприємства,
пайовиків, співвласників) СКГ «Бунів»
від 23.04.1999 року, (на яке він посилається
у позові та уточненій позовній заяві);
затверджений зборами список членів
СКГ «Бунів»; (реєстр) осіб, що приймали
участь у зборах; Передавальний баланс
на дату реорганізації, затверджений
загальними зборами співвласників;
докази підтвердження передачі
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю «Бунів»
майна СКГ «Бунів». Також не надано
доказів про вартість і склад майна,
яке відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону
України «Про колективне
сільськогосподарське підприємство»
мало би бути віднесене до складу
пайового фонду СКГ «Бунів» на дату
його реорганізації і передане на
баланс правонаступника - СТзОВ «Бунів».
Позивачем належними доказами не
підтверджений й сам юридичний факт,
що майно пайового фонду СКГ «Бунів»
було визначено (сформовано) та передано
на баланс СТзОВ «Бунів».

Позивачем також не виконано вимоги
суду щодо подання Статуту СТзОВ
«Бунів», рішення зборів уповноважених
(членів підприємства, пайовиків,
співвласників) СТзОВ «Бунів» від 01.03.2000
року, (на яке він посилається у позові
та уточненій позовній заяві), список
(реєстр) осіб, що приймали участь у
зборах, Передавальний баланс на дату
реорганізації, затверджений
загальними зборами учасників
товариства; докази підтвердження
передачі Приватній агрофірмі «Бунів»
майна СТзОВ «Бунів».

За відсутності таких доказів
неможливо встановити, чи стали
засновниками (учасниками) СТзОВ
«Бунів» усі або частина членів
підприємства (членів трудового
колективу) СКГ «Бунів», (на колективній
власності яких було засновано це
реорганізоване КСП); є неможливим
визначити розмір та склад статутного
фонду господарського товариства; чи
приймалось членами СКГ «Бунів» рішення
про виділення у натурі майна, яке
буде передане до статутного фонду
новоствореного товариства, чи
фактично було виділено це майно (і яке
саме) та передано до статутного фонду
СтзОВ «Бунів».

З тих самих причин неможливо
визначити наявність чи відсутність
тих фактів, що статутний фонд
господарського товариства (СТзОВ
«Бунів») був сформований за рахунок
майна, отриманого засновниками ТзОВ в
рахунок майна реорганізованого СКГ
«Бунів» чи майнових паїв членів СКГ
«Бунів»; що до статутного фонду СТзОВ
«Бунів» було внесено, зокрема,
приміщення адміністративного будинку
загальною площею 464,7 кв. м.; що на
баланс СТзОВ «Бунів» як
правонаступника було передано майно
реорганізованого СКГ «Бунів», зокрема
- вищеназване приміщення.

Суду не надано доказів в підтвердження
того, що господарське товариство -
СТзОВ «Бунів» засноване на базі цього
КСП - СКГ «Бунів» та на спільній
частковій власності фізичних та
юридичних осіб шляхом об'єднання їх
грошових коштів, майна та/чи майнових
прав та підприємницької діяльності, що
це товариство здійснювало оперативне
управління отриманого майна для
досягнення статутної мети.

Відповідно - й неможливо встановити чи
статутний фонд ПАФ «Бунів» був
сформований за рахунок майна
засновника (ків) СТзОВ «Бунів», чи
внесено до статутного фонду ПАФ
«Бунів», або передано на баланс,
зокрема, приміщення адміністративного
будинку загальною площею 464,7 кв. м.

Вищезгадані архівна довідка
Яворівської районної
держадміністрації Львівської області
та довідка органу статистики не
свідчать про прийняття членами КСП -
СКГ «Бунів» (чи кимось з членів КСП)
рішення про вхід зі своєю часткою, в
тому числі й своїми майновими паями,
до складу СТзОВ «Бунів». Також ці
документи не підтверджують факт
передачі Товариством «Бунів»
Приватній агрофірмі «Бунів» майна,
(зокрема - приміщення
адміністративного будинку загальною
площею 464,7 кв. м.) у власність та/або
користування, в тому числі за
договорами оренди, про спільну
діяльність, про довірче управління; не
визначають склад, характеристику та
вартість такого майна.

Локальна норма Статуту ПАФ «Бунів»,
викладена у п.1.5. : «Агрофірма створена
шляхом реорганізації ТзОВ «Бунів» в
приватну агрофірму рішенням зборів
учасників від 01 березня 2000 р. і є його
правонаступником», не вказує, що
агрофірма є правонаступником СКГ
«Бунів» - підприємства, оголошеного
судом банкрутом.

Крім цього, ця норма сама по собі без
протоколу зборів учасників від 01
березня 2000 р. та без Передавального
балансу, а також без відповідних
документів стосовно реорганізації
СКГ «Бунів» в СТзОВ «Бунів» у
належний спосіб не підтверджує
перехід прав на майно СКГ «Бунів» до
ПАФ «Бунів».

Доказів в підтвердження того, що ПАФ
«Бунів» набуло у власність майнові
паї (їх частину) членів колективного
сільськогосподарського підприємства
на підставі угоди купівлі-продажу,
міни, дарування та інших
цивільно-правових угод, позивачем суду
не надано.

В матеріалах справи відсутні докази в
підтвердження того, що приміщення
адміністративного будинку загальною
площею 464,7 кв. м. комусь виділялося в
натурі і передавалось у власність на
підставі свідоцтв про право власності
на майновий пай.

Суду також не надано Свідоцтва
(Свідоцтв) про право власності на
майновий пай з відміткою про виділення
та передачу цього приміщення в натурі
фізичним або юридичним особам, зокрема
- Приватній агрофірмі «Бунів».

Позивачем, не виконано вимоги суду
щодо подання Списку осіб
(співвласників), які мають право на
майновий пай реорганізованого
колективного сільськогосподарського
підприємства, затверджений зборами
співвласників. При цьому суд
зазначає, що долучена до матеріалів
справи копія Списку пайовиків
майнового фонду ПАФ «Бунів» (справа
том 1, стор. 16 - 29) є неналежним доказом,
а тому в силу ст. 34 ГПК України судом не
приймається з таких причин: -
зазначені у Списку дані не
відповідають параметрам, які
відповідно до п.6 «Порядку визначення
розмірів майнових паїв членів
колективних сільськогосподарських
підприємств та їх документального
посвідчення» є обов'язковими для
внесення у Список осіб, які мають
право на майновий пай;

- цей документ не затверджений зборами
співвласників (п.4 названого Порядку),
та/або не засвідчений Бунівською
сільською радою (п.14 Порядку).

По при те, що Бунівська сільська рада
Яворівського району в силу
вищевідзначених правових норм
зобов'язана зберігати названий Список
з відповідними відмітками про зміни у
зв'язку з відчуженням, спадкуванням та
виділенням майна в натурі, -
відповідач 1 також не виконав вимогу
суду і не подав Список власників
майнових сертифікатів.

За таких обставин неможливо
встановити кількість співвласників,
факт і час видачі їм Свідоцтв
(майнових сертифікатів)
реорганізованого КСП.

За приписами статті 190 Цивільного
кодексу України, майном як особливим
об'єктом вважаються окрема річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки. У зв'язку з цим та,
зважаючи на усе вищевикладене, суд
дійшов висновку, що позивач не довів
перехід до ПАФ «Бунів» усіх майнових
прав і зобов'язань СКГ «Бунів», (якого
оголошено банкрутом), в тому числі - не
довів передачу позивачу майна СКГ
«Бунів», зокрема - приміщення
адміністративного будинку загальною
площею 464,7 кв.м. в рахунок погашення
кредиторської заборгованості
реорганізованого КСП - СКГ «Бунів».

Відтак - у позивача відсутнє майнове
право, за захистом якого він звернувся
до суду з даним позовом. Неіснуюче
право не може бути порушеним, тому й
правових підстав для такого звернення
у позивача немає.

Зважаючи на вищеописане, в задоволенні
позовної вимоги про визнання
позивачем права власності на
приміщення адміністративного будинку
загальною площею 464,7 кв.м. в с. Бунів
Яворівського району Львівської
області слід відмовити.

Статтями 16, 393 ЦК України передбачено
право особи на звернення до суду з
вимогою про визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб.

Стаття 21 ЦК України визначає також
загальний порядок визнання судом
незаконними та скасування правових
актів індивідуальної дії, а також
нормативно-правових актів, виданих
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо вони
суперечать актам цивільного
законодавства й порушують цивільні
права або інтереси.

Позивачем за даним позовом може бути
власник або титульний (законний)
володілець, право власності (або інше
титульне право) якого порушене
виданням вище названих рішень
Бунівської сільради та Яворівської
районної ради. При цьому, умовою для
подання цього позову є невідповідність
актів, прийнятих зазначеними органами,
вимогам закону, а також порушення цими
актами права власності або іншого
титульного права. Незаконність може
полягати як у невідповідності акта
компетенції органу, який його прийняв,
так і в безпосередньому порушенні
права власності виданням такого акта.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве
самоврядування" передбачено, що акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Як описано вище, судом встановлено, що
позивачем не було доведено належними
доказами надання йому, як
правонаступнику, приміщення
адміністративного будинку загальною
площею 464,7 кв.м. у власність, чи під
кредиторську заборгованість, під
невитребувані паї чи для іншого
призначення, а отже - у позивача
відсутні правові підстави для
звернення до суду із позовом про
скасування (визнання недійсним)
нзваних рішень органів влади.

Згідно з вимогами статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом та вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

В цьому аспекті суд відзначає, що
відповідно до норм ст. 358 ЦК України,
право розпоряджатися спірним
нерухомим майном (приміщенням
адміністративного будинку загальною
площею 464,7 кв.м.) та прийняття рішення
про передачу до комунальної власності
села Бунів цього приміщення, -
належало до повноважень зборів
співвласників майна колишнього
реорганізованого КСП.

Окремо суд відзначає, що позовні
вимоги про визнання незаконними дій
позивач заявляє до комісії по
розпаюванню майна ПАФ «Бунів», яка
відповідно до Витягу з ЄДРЮОтаФОП від
13.02.2014 року (том 3, аркуш справи 75) не
являється юридичною особою, а тому за
нормою ст. 1 ГПК України не може бути
стороною господарського процесу.

Водночас, оскаржені рішення загальних
зборів пайовиків ПАФ «Бунів» є актами
підприємства, оскільки ці рішення
зумовлюють настання правових
наслідків, спрямованих на регулювання
господарських відносин, і мають
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин. Рішення зборів мають
розцінюватися як рішення самого
підприємства, а не окремих членів
підприємства чи створеною членами
підприємства комісії. Загальні збори
не являються юридичною особою, тому
стороною у спорі має бути підприємство,
яке здійснює свої права і бере на себе
обов'язки через цей орган.

Таким чином, позовні вимоги про
визнання рішень зборів пайовиків ПАФ
«Бунів» фактично кореспондують до
відповідача (ПАФ «Бунів»), який
водночас у справі є позивачем, що не
допускається у судочинстві.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів.

Як відзначено вище та вбачається з
матеріалів справи, позивачем не
долучено до матеріалів справи належних
та допустимих доказів в підтвердження
заявлених позовних вимог, наданих
пояснень та доповнень. Клопотань про
витребування господарським судом
доказів позивачем не подавалось.

Під час судового провадження, судом за
власною ініціативою вищезгаданими
ухвалами були витребувані необхідні
для розгляду по суті докази у
позивача та відповідачів.

Позивач витребуваних документів не
подав. Відповідачі витребуваних
документів також не подали.

Кожна сторона обґрунтовує свої вимоги,
доводи та заперечення як вважає за
потрібне, а господарський суд за
результатами оцінки доказів, поданих
сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, приймає судове
рішення у справі. Якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею, не подавалося клопотання про
витребування їх судом (ч.1 ст. 38 ГПК), то
розгляд справи господарським судом
може здійснюватися виключно за
наявними у справі доказами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 47 ГПК
України та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу
судове рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи на основі всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності.

Згідно ст. 124 Конституції України
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Згідно ст. 129
Конституції України основними
задачами правосуддя , зокрема, є:
законність і змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

За вищеназваних обставин, неподання
сторонами та іншими учасниками
належних та допустимих доказів не
може бути підставою не вирішення
(ухилення від розгляду) спору по суті,
результатом якого відповідно до ст. 82
ГПК України, може бути задоволення
позовних вимог чи відмова в
задоволенні позовних вимог повністю
або частково.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Рішення
може ґрунтуватись лише на тих доказах,
які були предметом дослідження і
оцінки судом, ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Відповідно до статті 21 ГПК України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Положеннями ст.1 ГПК України
передбачено, що підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності ,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Оскільки Комісія по розпаюванню майна
ПАФ «Бунів», Амбулаторія загальної
практики сімейної медицини імені
Ю.Липи села Бунів не є юридичними
особами, а відповідач -5, ОСОБА_2 не є
суб»єком підприємницької діяльності,
то вони, враховуючи наведені норми
ГПК, не можуть бути стороною
(відповідачами) в судовому процесі,
відтак, провадження у справі стосовно
вимог до цих осіб підлягає припиненню
на підставі п.1 ч.1. ст.80 ГПК України.

В частині решти вимог, враховуючи
вищенаведене, позов задоволенню не
підлягає.

Виходячи з положень ст.ст.66,67 ГПК
України, наведеного вище в рішенні,
суд не вбачає підстав для задоволення
клопотання позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові
витрати лягають на позивача.

Керуючисьст.ст.1, 2,4-3,4-4, 12,21, 22, 32, 33, 34, 36, 43,
44, 49, 66,67,75, п.1 ч.1. ст.80, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження в частині
заявлених вимог до Комісії по
розпаюванню майна ПАФ «Бунів»,
Амбулаторії загальної практики
сімейної медицини імені Ю.Липи села
Бунів Яворівського району, ОСОБА_2.

2. В решті вимог відмовити позивачу
повністю.

3. Відмовити позивачу у
задоволенні клопотання про вжиття
заходів до забезпечення позову.

В засіданні 18.07.14 р. оголошено вступну
та резолютивну частини прийнятого
рішення. Повний текст рішення, із
врахуванням вихідних днів 19.07.14р. і 20.07.14
р., виготовлено 25.07.14р.

Суддя
Кітаєва С.Б.