ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

21.07.14 р.Справа № 910/14906/14

Суддя Зеленіна Н.І., розглянувши

заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах
індивідуального підприємця

ОСОБА_2

до: 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-фуд»;

2) Київської регіональної митниці
Міндоходів

про вжиття запобіжних заходів,

ВСТАНОВИЛА:

До господарського суду міста Києва
через відділ діловодства надійшла
заява ОСОБА_1, яка діє в інтересах
індивідуального підприємця ОСОБА_2 до:
1) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-фуд»; 2)
Київської регіональної митниці
Міндоходів про вжиття запобіжних
заходів шляхом забопрони Київській
регіональній митниці Міндоходів
здійснювати митне оформлення товару,
заявленого ТОВ "Фоззі-фуд" до митного
оформлення.

Відповідно до ст. 43-1 ГПК України особа,
яка має підстави побоюватись, що подача
потрібних для неї доказів стане згодом
неможливою або утрудненою, а також
підстави вважати, що її права порушені
або існує реальна загроза їх порушення,
має право звернутися до господарського
суду з заявою про вжиття передбачених
статтею 43-2 цього Кодексу запобіжних
заходів до подання позову.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 43-3 ГПК
України, заявник повинен подати
відповідну позовну заяву протягом
п'яти днів з дня винесення ухвали про
вжиття запобіжних заходів. Після
подання заявником позовної заяви
запобіжні заходи діють як заходи
забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
передбачено, що місцеві господарські
суди розглядають справи, які виникають
з господарських правовідносин, а також
інші справи, віднесені процесуальним
законом до їх підсудності.

Згідно з ст. 1 ГПК України, підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За змістом статті 1 ГПК звертатися до
господарського суду для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів,
спрямованих на запобігання
правопорушенням, вправі:

- підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні);

- громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності;

- у випадках, передбачених
законодавчими актами України, -
державні та інші органи, фізичні особи,
що не є суб'єктами підприємницької
діяльності.

З приписів статті 1 ГПК випливає також,
що громадянин - суб'єкт підприємницької
діяльності належить до кола осіб, які
можуть бути учасниками провадження,
зокрема, за заявами про вжиття
запобіжних заходів. Отже, для вирішення
питання про вжиття запобіжного заходу
визначальним є суб'єктний склад
учасників відповідного провадження і
характер правовідносин, тобто
господарський суд не вправі вживати
відповідних запобіжних заходів
стосовно громадянина, який хоча й має
статус суб'єкта підприємницької
діяльності, проте у спірних
правовідносинах виступає як приватна
фізична особа (п. 9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 12
від 17.10.12. «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності»).

Відповідно до статті 4-1 ГПК України
господарські суди вирішують
господарські спори у порядку позовного
провадження, передбаченому цим
Кодексом. Господарські суди
розглядають справи про банкрутство у
порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

У випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.
Такими особами зокрема є кредитори у
справі про банкрутство або якщо спір
має ознаки корпоративного.

Відповідно до статті 12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі:

- справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів;

- справи про банкрутство;

- справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції;

- справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між юридичною особою
та її учасниками (засновниками,
акціонерами, членами), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами,
членами) юридичної особи, пов'язаними
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності такої особи,
крім трудових спорів;

- справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери;

- справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів;

- справи у спорах з майновими вимогами
до боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України;

- справи за заявами про затвердження
планів санації боржника до порушення
справи про банкрутство.

Таким чином, господарські суди
вирішують спори у порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає статті 1 ГПК України, а
правовідносини, щодо яких виник спір,
носять господарський характер.

Аналіз розділу V-1 ГПК України свідчить,
що заява про вжиття запобіжних заходів
подається з метою вжиття таких заходів
для забезпечення вимоги, яка оформлена
у вигляді позову, та надання додаткових
гарантій збереження доказів чи
реальності виконання рішення суду.

Отже, заяву про вжиття запобіжних
заходів може бути подано лише зі справ,
розгляд яких підвідомчий
господарським судам, з урахуванням
суб'єктного складу учасників спору,
який має відповідати приписам ст. 1 ГПК
України, та господарського характеру
спірних правовідносин.

У поданій ОСОБА_1, яка діє в інтересах
індивідуального підприємця ОСОБА_2,
заяві, обґрунтуванням необхідності
вжиття запобіжних заходів є намір
заявника подати до господарського суду
міста Києва позов про захист прав
інтелектуальної власності.

При цьому, заявником не надано доказів,
що ОСОБА_2 в установленому порядку
набула статусу суб'єкта
підприємницької діяльності.

Отже, враховуючи все викладене вище в
сукупності суд дійшов висновку
відмовити в прийнятті заяви про вжиття
запобіжних заходів.

Крім того, суд звертає увагу заявника
на те, що за правилами ст. 43-3
Господарського процесуального кодексу
України, заява про вжиття запобіжних
заходів повинна містити:

1) найменування господарського суду, до
якого подається заява;

2) найменування заявника і особи, щодо
якої просять вжити запобіжні заходи, їх
поштові адреси; документи, що
підтверджують за
заявником-громадянином статус
фізичної особи - підприємця;

3) вид і суть запобіжного заходу;

4) обставини, якими заявник обґрунтовує
необхідність вжиття запобіжних
заходів;

5) перелік документів та інших доказів,
що додаються до заяви;

6) підпис заявника або його
представника, якщо заява подається
представником.

До заяви про вжиття запобіжних заходів
додаються документи, які підтверджують
сплату судового збору у встановлених
законом порядку і розмірі. Разом з
заявою про вжиття запобіжних заходів
подаються її копії відповідно до
кількості осіб, щодо яких просять вжити
запобіжні заходи. Заявник повинен
подати відповідну позовну заяву
протягом п'яти днів з дня винесення
ухвали про вжиття запобіжних заходів.
Після подання заявником позовної заяви
запобіжні заходи діють як заходи
забезпечення позову.

При цьому, заявником не виконано
вищевказані вимоги, оскільки на заяві
взагалі відсутній підпис особи, яка її
подала, копії заяви відповідно до
кількості осіб, щодо яких просять вжити
запобіжні заходи, а також не вказано
обставини, якими заявник обґрунтовує
необхідність вжиття запобіжних
заходів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 1, 4-1, 12, 43-1, 43-3, 86 ГПК України,
господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в прийнятті заяви ОСОБА_1, яка
діє в інтересах індивідуального
підприємця ОСОБА_2 до: 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-фуд»; 2) Київської регіональної
митниці Міндоходів про вжиття
запобіжних заходів.

Додаток: заява № б/н від 15.07.2014 про
вжиття запобіжних заходів та доданий
до неї оригінал квитанції № к14/9/23 від
09.07.14. на суму 1 827,00 грн.

Суддя
Н.І.
Зеленіна