ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 р. Справа № 909/620/14
Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Цюх Г. З., при
секретарі судового засідання Ломей Л.
Р., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Державного підприємства
"Вигодське лісове господарство", вул.
Д.Галицького,40, смт. Вигода, Долинський
район, Івано-Франківська область, 77552

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі
5723,33 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Жаб"як С.Й.- юрисконсульт І
категорії, довіреність № 01/14 від 10.07.14,

від відповідача: не з"явились,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Вигодське
лісове господарство" звернулося до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення заборгованості в сумі
5723,33 грн., в тому числі 4578,66 грн.
основного боргу та 1144,67 грн. пені.

Ухвалою суду від 06.06.14 порушено
провадження у справі, розгляд справи в
судовому засіданні призначено на 24.06.14.
Ухвалами від 24.06.14 та 08.07.14 розгляд
справи відкладався.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених в
позовній заяві.

Відповідач в засідання суду повторно
не з"явився, про причини неявки не
повідомив, витребуваних документів не
подав, хоча про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, а саме ухвалами від 24.06.14, 24.06.14 та
08.07.14, докази вручення яких містяться в
матеріалах справи.

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.11 у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У відповідності до п.3.14 зазначеної
постанови Пленуму ВГСУ нез'явлення
представників учасників судового
процесу в судові засідання без
поважних причин та без повідомлення
причин, якщо її явку судом визнано
обов'язковою, може розцінюватися судом
як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК
України та ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі повноважного
представника відповідача за наявними в
ній матеріалами, враховуючи, що у суду є
всі необхідні докази для вирішення
спору по суті, запобігаючи, одночасно,
безпідставному затягуванню розгляду
спору та сприяючи своєчасному
поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представника позивача,
оцінивши зібрані докази відповідно до
приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши
обставини, на яких грунтуються позовні
вимоги, судом з"ясовано наступне.

На виконання умов договору
купівлі-продажу продукції №111-А від
10.03.11, позивач передав відповідачу
лісопродукцію на загальну суму 8228,99
грн., що підтверджується
товаро-транспортною накладною №0231018
від 27.04.11 та довіреністю №19 від 08.04.11.

Відповідно до п.3.4. договору відповідач
протягом п"яти календарних днів з
моменту одержання від позивача
рахунку-фактури зобов"язаний оплатити
вартість продукції з врахуванням
сплаченого за участь в аукціоні
попереднього внеску.

З метою досудового врегулювання спору
позивач направляв відповідачу
претензію від 23.12.13 №118/1 з вимогою
погасити заборгованість в сумі 5723,33
грн., однак останній залишив її без
відповіді та задоволення.

Враховуючи, що відповідач частково
розрахувався за отриману
лісопродукцію в сумі 3372,5 грн., а також
наявність дебіторської заборгованості
позивача перед відповідачем в сумі 277,83
грн., заборгованість станом на день
звернення до суду становила 4578,66 грн.

Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічне
положення закріплено в ч.1 ст. 188 ГК
України.

Якщо у зобов"язанні встановлено строк
(термін) його виконання то воно
підлягає виконанню в цей строк (ч. 2 ст.
530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
позовну вимогу щодо стягнення 4578,66 грн.
заборгованості за отриманий товар
обгрунтованою і такою, що підлягає
задоволенню.

Щодо стягнення 1144,67 грн. пені,
нарахованої без вказання періоду
прострочки, слід зазначити наступне:

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобовязання. При
цьому пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобовязання за кожен день прострочення
виконання.

В обгрунтування стягнення пені,
позивач посилається на те, що вона
нарахована під час проведення
фінансово-господарської діяльності
лісгоспу Державною інспекцією в
Івано-Франківській області щодо
проведення 100% попередньої оплати за
отриману лісопродукцію.

В даному випадку предметом спору є
стягнення заборгованості за
лісопродукцію по договору
купівлі-продажу продукції №111-А від
10.03.11, а тому нарахована пеня Державною
інспекцією в Івано-Франківській
області під час проведення перевірки
фінансово-господарської діяльності
позивача не має відношення до даного
спору.

Отже, вимога позивача щодо стягнення
1144,67 грн. пені є безпідставною, а тому в
її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача, на нього
відповідно до приписів, встановлених
ст.49 ГПК України, слід покласти судові
витрати пропорційно задоволеним
вимогам, а саме: 1461,60 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції
України, ст.ст. 179, 193, 218, 230 ГК України,
ст.ст. 509, 526, 530, 549, 610, 612, 655, 692 Цивільного
кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49, 75, ст. ст.
82 -85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Державного підприємства
"Вигодське лісове господарство" до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості в сумі 5723,33
грн. - задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Державного підприємства "Вигодське
лісове господарство", вул. Данила
Галицького, 40, смт. Вигода, Долинський
район, Івано-Франківська область, 77552
(ідентифікаційний код 22186175) - 4578
(чотири тисячі п"ятсот сімдесят вісім)
грн. 66 коп. основного боргу та 1461 (одну
тисячу чотириста шістдесят одну) грн. 60
коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В стягнення 1144,67 грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

повне рішення складено 25.07.14

Суддя
Г.З. Цюх

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

_____________помічник судді Шунтов О.М. 25.07.14