ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
Справа № 925/932/14

Господарський суд Черкаської області в
складі

головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Литвин
М.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Сторчоус О.В. за
довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду Черкаської області в м. Черкаси
справу

за позовом Державного підприємства
"Одеська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу "Одеська
дирекція залізничних перевезень"
м.Одеса до Державного підприємства
"Золотоніське лісове господарство"
с.Вільхи Золотоніського району

про стягнення 31905 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача на користь позивача 31 905
грн. штрафу за неправильно зазначену у
накладній від 23.01.2014 № 40123317 масу
вантажу вагона № 68012939, відправленого
державним підприємством "Золотоніське
лісове господарство" (далі - ДП
"Золотоніський лісгосп") із станції
Золотоноша 1 Одеської залізниці до
станції Одеса-Застава-1 Одеської
залізниці.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач у залізничній накладній
неправильно зазначив масу вантажу -
лісоматеріалів, і, підтверджує цей
факт актом загальної форми та
комерційним актом.

Посилаючись на ст.24, ст.118, ст.122 Статуту
залізниць України та пункти 1.1 і 1.3
Правил оформлення перевізних
документів, позивач просить суд
стягнути з відповідача штраф у розмірі
п'ятикратної провізної плати за всю
відстань перевезень - 31 905грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився. Витребовуваних
судом оригіналів доказів та документів
позивач суду не надав.

У письмових доповненнях до справи
представник позивача посилаючись на
ст. 37 Статуту залізниць України та
пункт 3.18. Роз'яснень Президії Вищого
господарського Суду України від 29.09.2008
№04-5/225 вказує, що норми діючого
законодавства дозволяють здійснювати
перевірку його маси шляхом як
зважування, так і обміром чи
розрахунковим способом. Однак, на думку
позивча, саме зважування є більш точним
способом визначенням маси вантажу ніж
обміром чи розрахунковим шляхом.

Визначення маси вантажу відповідачем
шляхом розрахунку не означає, що з
вантажовідправника знімається
відповідальність за правильність
визначення маси вантажу.

Відповідач визначає масу вантажу
шляхом "умовно". При цьому ніякого
розрахунку до накладної відповідач не
надає, що ставить під сумнів
правильність вказаної маси вантажу.

Відповідно до Правил оформлення
перевізних документів затверджених
наказом Міністерства транспорту
України № 644 від 21.11.2000 р. та
зареєстрованих Міністерстві юстиції
України 24.11.2000 р. за № 863/5084, п. 2.1:

Відправник заповнює відповідні графи
накладної згідно з додатком 3 до цих
правил, а саме:

Пункти накладної: № 20 - найменування
вантажу; № 24 - маса вантажу визначена
відправником; № 26 - спосіб визначення
маси (вказується відправником).

Позивач посилаючись на п.1.3 Правил
оформлення перевізних документів
зазначає, що відповідачем невірно було
вказано саме масу вантажу (а.с.30-35).

Відповідач у відзиві на позов та його
представник у судовому засіданні
заявлених вимог не визнав повністю
мотивуючи таким.

Позивач при встановленні маси
лісоматеріалів у завантаженому вагоні
не мав правових підстав застосовувати
зважування на тензометричних вагах для
застосування штрафних санкцій,
оскільки чинне законодавство дозволяє
відправникам (в т.ч. - Відповідачу)
визначати у накладних масу
лісоматеріалів умовно.

На думку відповідача статтею 307
Господарського кодексу України,
пунктом 37 Статуту залізниць України та
пунктом 9 Правил приймання вантажів до
перевезення, які затверджені Наказом
Мінтранспорту України №644 від 21.11.2000
року унормовано, що "лісоматеріали й
дрова повинні пред'являтися до
перевезення із зазначенням у накладній
таких даних: у разі перевезення в
спеціальних контейнерах або в пакетах -
кількості контейнерів або пакетів; у
разі перевезення з використанням
верхньої звуженої частини обрису
навантаження ("шапки") - кількості
основних штабелів, їх висоти і
кількості штабелів, укладених у "шапці";
у разі перевезення лісоматеріалів і
дров у критих вагонах - кількості
штабелів; в інших випадках - кількості
штабелів і їх висоти. Маса
лісоматеріалів і дров визначається
відправником умовно".

Відповідно п. 2.1 розділу 2 Правил
оформлення перевізних документів
графи комплекту перевізних документів
"Маса вантажу в кг, визначена
відправником" - вказується маса вантажу
у кілограмах, заповнюються
вантажовідправником. Відповідно, у
накладній №40536849 представниками ДП
"Золотоніський лісгосп" в графі "спосіб
визначення маси" вказано - "условно", та
визначено масу вантажу - " 58000" кг.
Зазначена маса вантажу визначена
підприємством шляхом застосування
коєфіцієнтів переводу кубомаси
(щільних кубометрів) деревини у вагу
(тони).

На думку відповідача, підприємство
виконало всі перелічені норми
законодавства, і відповідно згаданих
приписів обрало умовний спосіб
визначення ваги, про що зазначило у
накладній №40123317 від 23.01.2014 .

При цьому, згідно з пунктом 22 Правила
видачі вантажів, затверджених наказом
Мінтранспорту України № 644 від 21.11.2000 р.,
перевірка маси вантажу на станції
призначення провадиться, як правило,
таким самим способом, яким цю масу було
визначено на станції відправлення.
Однак Позивач не зважив на цю вимогу
наказу, і на свій розсуд, вибірково
провів перевірку - зважування окремих
вагонів Відповідача на вагонних вагах
як на проміжній станції (ст. ім.
Т.Г.Шевченка) так і на станції
призначення (ст. Одеса - Застава І).

Відповідач вважає, що Позивач грубо
порушив внутрішні настанови, які
врегульовують спірне питання. Зокрема,
викладені у листі Головного
комерційного управління Державної
адміністрації залізничного транспорту
України від 16.03.2007р.№ ЦМКО-1/242, який
адресований начальникам служб
комерційної роботи та маркетингу
залізниць України, зазначається, що,
якщо маса вантажу при відправленні
визначалась умовно, розрахунком або за
обміром і при зважуванні на
тензометричних вагах під час
перевезення у справному вагоні за
справним ЗПП (пломбами) виявлена
різниця з масою, зазначеною в
перевізних документах, але при цьому
маса вантажу у вагоні не більше
вантажопідйомності вагону, то такий
вагон відправляється за призначенням
без оформлення відповідних документів
для стягнення штрафу згідно ст.122
Статуту залізниць України. Про
виявлену при зважуванні масу,
складається акт загальної форми, один
екземпляр якого додається до
перевізних документів, та надається
телеграма станції призначення для
стягнення провізної плати за фактичну
масу вантажу (а.с.95).

Однак у даному випадку, Позивач склав
акт загальної форми №44 (форми ГУ-22), та
на станцію призначення - Одеса-Застава
1, направив телеграму (оперативне
повідомлення). Незважаючи на цей лист
вищого органу управління, Позивачем
був складений комерційний акт для
стягнення штрафу.

Відповідач звертає увагу, що при
відвантаженні лісопродукції
залізницею підприємство діяло
відповідно до договору "про
організацію перевезень вантажів і
проведення розрахунків за перевезення
вантажів та надані залізницею
додаткові послуги" від 10.10.2011, що
укладений ДП "Золотоніський лісгосп" з
Шевченківською дирекцією залізничних
перевезень. Згідно умов вказаного
договору, дирекція лише зобов'язується
приймати до перевезення вантажі
лісгоспу, для чого подавати під
завантаження вагони згідно з
затвердженими планами і заявками
лісгоспу, як вантажовласника.

Посилаючись на ст. 129 Статуту залізниць
України, відповідач вважає, що
складання Позивачем акту загальної
форми виключає складання ним
комерційного акту, у зв'язку з цим
комерційний акт АА № 053660 від 24.01.2014 не
може бути доказом у даній справі.

На думку відповідача, представники
Позивача на станції ім. Т.Г.Шевченка,
склавши акт загальної форми №44, не мали
правових підстав складати комерційний
акт, що відповідає вказівці начальника
головного управління у листі №ЦМКО-1/242
від 16.03.07р. адресованого начальникам
служб комерційної роботи та маркетингу
залізниць України.

Відповідач вважає, що комерційний акт
серії АА № 053660 від 24.01.2014 складений не
уповноваженими особами (зокрема - без
участі начальниика вантажного району),
а тому не може бути належним доказом у
даній справі.

На переконання Позивача, у спірному
вагоні різниця ваги нетто вантажу -
лісоматеріалів проти документа
(накладної), в сторону зменшення склала
3900 кг, що не завдало жодних збитків
залізниці, та не спричинило загрози
безпеці руху.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, 23.06.14 подав суду
клопотання про розгляд справи без його
участі у зв'язку з великою
навантаженістю та постійним
перебування у відрядженні (а.с.30).

Про час і місце розгляду справи суд
повідомив позивача належним чином, що
підтверджується:

- поштовим повідомленням УДППЗ
"Укрпошта" про вручення позивачу
поштового відправлення - ухвали суду
від 04.06.2014 (а.с.28);

- клопотаннями представника
позивача про розгляд справи без його
участі (а.с.29);

- письмовим доповненнями по
справі з додатками від імені
представника позивача (а.с.70-75).

Під час розгляду спору, відповідач
заявив суду клопотання про проведення
товарознавчої експертизи (а.с.101).

Ухвалою суду від 22.07.2014 розгляд справи
було відкладено для надання можливості
сторонам вирішити питання про
проведення товарознавчої експертизи
та зобов'язано відповідача подати суду
у письмовому вигляді перелік питань,
які потребують висновку експертів і
перелік експертних установ, а також
надати письмове підтвердження про
готовність авансування оплати
експертних досліджень.

До початку судового засідання (31.07.2014)
від відповідача надійшла до суду заява
про відкликання вищевказаного
клопотання із посиланням на тяжкий
мтеріальний стан і відсутність коштів
на авансування проведення експертизи
(а.с.112).

Позивач не надав свою позицію (думку,
погодження) щодо призначення
вищевказаної експертизи.

Суд вважає заяву відповідача
обгрунтованою і приймає відкликання
його клопотання про проведення
товарознавчої експертизи.

Позивач витребовуваних судом
оригіналів доказів суду не надав, тому
суд вимушений розглядати справу за
наявними матеріалами.

Справа розглядається за наявними
матеріалами в порядку передбаченому
ст. 75 ГПК України.

Суд, вислухавши представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та подані сторонами докази і
пояснення, приходить наступного.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відносини, пов'язані з діяльністю
транспорту, у тому числі залізничного,
регулюються Законом України "Про
транспорт", іншими актами
законодавства України.

Основні правові, економічні та
організаційні засади діяльності
залізничного транспорту загального
користування визначено Законом
України "Про залізничний транспорт".

Питання, пов'язані з укладенням та
виконанням договору перевезення, у
тому числі залізничним транспортом,
регулюються статтями 908 - 928 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
статтями 306 - 315 Господарського кодексу
України (далі - ГК України).

Згідно з статтями 908 ЦК України, 306 ГК
України загальні умови перевезення
вантажів визначаються цими кодексами,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються у
встановленому порядку.

Відповідно до статей 908 ЦК України, 307 ГК
України умови перевезення вантажів
окремими видами транспорту, а також
відповідальність сторін за цими
перевезеннями визначаються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами та
правилами.

Статут залізниць України (далі - Статут)
згідно зі статтею 3 Закону України "Про
залізничний транспорт", затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 06.04.98 N 457, з подальшими змінами та
доповненнями, внесеними постановами
Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 N
1510 та від 25.12.2002 N 1973).

Статтею 5 Статуту на Міністерство
транспорту України (далі - Мінтранс
України, Мінтрансзв'язку України)
покладено затвердження Правил
перевезення вантажів, Технічних умов
навантаження і кріплення вантажів, а
також інших нормативних документів.

Нормативні документи, що визначають
порядок і умови перевезень,
користування засобами залізничного
транспорту, безпеки руху є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб на території України.

Таким чином нормативними актами,
зокрема є:

- Закон України "Про транспорт";

- Закон України "Про залізничний
транспорт";

- статті 908 - 928 ЦК України, статтями 306 - 315
ГК України;

- Статут;

- Правила планування перевезень
вантажів; Правила приймання вантажів
до перевезення; Правила пломбування
вагонів і контейнерів; Правила
оформлення перевізних документів;
Правила обчислення термінів доставки
вантажів; Правила користування
вагонами і контейнерами; Правила
зберігання вантажів; Правила видачі
вантажів; Правила розрахунків за
перевезення вантажів; Правила
перевезення вантажів з оголошеною
вартістю; Правила перевезення вантажів
навалом і насипом; Правила перевезення
вантажів у вагонах відкритого типу;
Правила складання актів; Правила
заявлення та розгляду претензій,
затвердженими наказом Мінтрансу
України від 21.11.2000 N 644 (з подальшими
змінами і доповненнями), Правила
реєстрації та експлуатації власних
вантажних вагонів, затверджених
наказом Мінтрансзв'язку України від
28.09.2004 N 856;

- інші нормативні документи,
затверджені Мінтрансом
(Мінтрансзв'язку) України у
встановленому порядку.

Згідно зі статтями 914 ЦК України, 307 ГК
України, статтею 8 Закону України "Про
залізничний транспорт" та статтею 17
Статуту перевезення вантажів
залізничним транспортом
організовуються на договірних засадах.
Форму договору про організацію
перевезень вантажів і проведення
розрахунків за перевезення та надані
залізницею послуги встановлено
Правилами розрахунків за перевезення
вантажів (додаток N 1 до пункту 2.3
названих Правил). У договорі
визначаються обсяги, строки та умови
надання транспортних засобів, порядок
розрахунків за перевезення та
додаткові послуги, а також
відповідальність за порушення
зобов'язань.

Цей договір не замінює договір на
перевезення конкретного вантажу і його
наявність не звільняє сторони від
обов'язку укласти договір про
експлуатацію залізничних під'їзних
колій або про подачу та забирання
вагонів у передбачених Статутом
випадках.

За приписами статей 909 ЦК України, 307 ГК
України, статті 22 Статуту за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Укладення
договору перевезення конкретного
вантажу підтверджується складенням
транспортної накладної.

Статут залізниць України (далі - Статут)
визначає обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом.

Ст. 6 Статуту, зокрема, закріплено
значення таких термінів:

вантаж - матеріальні цінності, які
перевозяться залізничним транспортом
у спеціально призначеному для цього
вантажному рухомому складі;

вантажовідправник (відправник вантажу,
вантажовласник) - зазначена у документі
на перевезення вантажу (накладній)
юридична чи фізична особа, яка довіряє
вантаж залізниці для його перевезення;

вантажоодержувач (одержувач вантажу,
вантажовласник) - зазначена у документі
на перевезення вантажу (накладній)
юридична чи фізична особа, яка за
дорученням вантажовідправника отримує
вантаж;

вантажні операції - навантаження
вантажу на залізничний рухомий склад,
вивантаження вантажу із залізничного
рухомого складу, сортування дрібних
відправок та контейнерів,
перевантаження, перевалка на
транспортні засоби іншого виду
транспорту;

накладна - основний перевізний
документ встановленої форми,
оформлений відповідно до цього Статуту
та Правил і наданий залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої сторони - одержувача. Накладна
одночасно є договором на заставу
вантажу для забезпечення гарантії
внесення належної провізної плати та
інших платежів за перевезення.
Накладна супроводжує вантаж на всьому
шляху перевезення до станції
призначення;

Правила перевезення вантажів (Правила)
- нормативний акт, що конкретизує
передбачені цим Статутом положення,
які регламентують участь та обов'язки
сторін у процесі перевезення вантажів;

пряме залізничне сполучення -
перевезення вантажів, пасажирів,
багажу і вантажобагажу у межах двох і
більше залізниць України;

пряме змішане сполучення - перевезення,
що здійснюється залізницями та іншими
видами транспорту за єдиним
транспортним документом протягом
усього шляху прямування;

транспортні засоби - залізничний
рухомий склад (вагони всіх видів,
локомотиви, моторейковий транспорт) і
контейнери.

Статутом регламентуються порядок
укладання договорів, організація та
основні умови перевезення вантажів,
пасажирів, багажу, вантажобагажу і
пошти, основні положення експлуатації
залізничних під'їзних колій, а також
взаємовідносини залізниць з іншими
видами транспорту.

Нормативні документи, що визначають
порядок і умови перевезень,
користування засобами залізничного
транспорту, безпеки руху, охорони
праці, громадського порядку, перетину
залізничних колій іншими видами
транспорту і комунікаціями, пожежної
безпеки, санітарні норми та правила на
залізничному транспорті, є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб на території України.

П. 37 Статуту залізниць України,
передбачено, що "під час здавання
вантажів для перевезення відправником
має бути зазначена у накладній їх маса.
Тарні та штучні вантажі перевозяться
із зазначенням у накладній маси і
кількості вантажних місць. Маса цих
вантажів визначається до здавання їх
для перевезення і зазначається на
вантажних місцях. Вантажі, що
перевозяться насипом і наливом, а також
інші вантажі, зважування яких на
вантажних вагах неможливе, зважуються
на вагонних вагах. Перелік вантажів, що
можуть перевозитися насипом і наливом,
установлюється Правилами. Загальна
маса вантажу визначається шляхом
зважування на вагах або підрахуванням
маси на вантажних місцях за трафаретом
чи стандартом. Маса окремих вантажів
може визначатися розрахунковим
методом, за обміром або умовно
(нафтопродукти в цистернах, тварини,
лісоматеріали тощо). Маса вантажів
визначається відправником. Спосіб
визначення маси зазначається у
накладній."

Пунктом 9 Правил приймання вантажів до
перевезення, які затверджені Наказом
Мінтранспорту України №644 від 21.11.2000
року унормовано, що "лісоматеріали й
дрова повинні пред'являтися до
перевезення із зазначенням у накладній
таких даних: у разі перевезення в
спеціальних контейнерах або в пакетах -
кількості контейнерів або пакетів; у
разі перевезення з використанням
верхньої звуженої частини обрису
навантаження ("шапки") - кількості
основних штабелів, їх висоти і
кількості штабелів, укладених у "шапці";
у разі перевезення лісоматеріалів і
дров у критих вагонах - кількості
штабелів; в інших випадках - кількості
штабелів і їх висоти. Маса
лісоматеріалів і дров визначається
відправником умовно".

Сторони 10.10.2011 уклали договір "про
організацію перевезень вантажів і
проведення розрахунків за перевезення
вантажів та надані залізницею
додаткові послуги". За умовами
вказаного договору, дирекція лише
зобов'язується приймати до перевезення
вантажі лісгоспу, для чого має подавати
під завантаження вагони згідно з
затвердженими планами і заявками
лісгоспу, як вантажовласника.
Наявність вагонних ваг, які необхідні
для визначення маси нетто деревини на
станції вантажовідправника договором
не передбачена (а.с.96).

Відповідно п. 2.1 розділу 2 Правил
оформлення перевізних документів у
накладній №40123317 представниками ДП
"Золотоніський лісгосп" в графі 26
"спосіб визначення маси" вказано -
"условно", та визначено масу вантажу - "
58000" кг. Зазначена маса вантажу
визначена підприємством шляхом
застосування коофіцієнтів переводу
кубомаси (щільних кубометрів) деревини
у вагу (тони) (а.с.18).

Графа 49 накладної не мітить зауважень
залізниці щодо способу визначення маси
лісоматеріалів та його позначення -
"условно".

Враховуючи невиконання позивачем
вимог ст. 33 ГПК України та вимог суду
про надання доказів на підтвердження
своїх вимог, суд бере до уваги доводи
відповідача про те, що умовний спосіб
визначення маси пов'язаний із
особливістю деревини, як матеріалу.
Зокрема, для визначення ваги
лісоматеріалів основне значення має
така властивість як влагомісткість
деревини, яка є постійно змінюваним
чинником, та коливається в залежності
від породи деревини, місця проростання,
строків та умов зберігання. Саме тому
вагу деревини не можна визначити
точним способом, адже вона має пряму
залежність від терміну зберігання та
відсотку вологи, і тому є різною. До
того ж, можуть допускатись помилки у
визначенні кубічних метрів деревини,
що також може створювати відхилення у
вазі деревини. Крім того, при
зважуванні вагону слід враховувати
погодні умови, що може призвести до
зміни збільшення ваги лісоматеріалів.

Згідно "Інструкції з обліку
продукції лісозаготівель, лісопиляння
і деревообробки на підприємствах
Держкомлісгоспу", яка затверджена
наказом Держкомлісгоспу України №205
від 19.12.2003 року, при реалізації деревини
покупцям залізничним шляхом на кожний
вагон працівниками лісогосподарського
підприємства складається
Специфікація-накладна на відправлення
лісопродукції залізницею/водним
шляхом (форма ЛГ-22). Вказана
специфікація за №11 від 23.01.2014 була
складена і в даному випадку, а саме:
вагоном перевозилось 65,723 куб. м
пиловочної сосни ІІ-ІІІ сорту
діаметрами від 20 до 42 см (а.с.93).

Перевод кубічних метрів деревини у
тони здійснювався відповідачем на
підставі коофіціентів, що вказані у
"Справочнике по таксации
лесоматериалов" /Н.А.Кошнаровский, М.,
1956/, таблица 75. Згідно цього джерела,
середній коофіціент переводу
кубометрів свіжезрубаної сосни у вагу
складає 0,863 (це вага одного кубометра
сосни), тому загальна вага завантаженої
лісопродукції у спірному вагоні склала
56,8 тони (65,723 куб. метрів * 0,863). Крім того,
при визначенні ваги завантаженого
вагону була врахована вага вагонних
реквізитів в кількості приблизно 1.0
тона (вагонстійка, вагонстяжка, дріт,
дошка), про що вказано у специфікації -
накладної №11 від 23.01.2014. Підставою для
врахування у масу вантажу маси
упаковки є п. 4. 1 розділу 4 "Збірника
тарифів на перевезення вантажів
залізничним транспортом у межах
України та пов'язані з ним послуги", що
затверджений Наказом Мінтранспорту
№317 від 26.03.2009 року (а.с.94).

При оформленні спірного вагону
представниками ДП "Золотоніський
лісгосп" у накладній №40270983 від 31.01.2014
визначено загальну масу вантажу - " 58000"
кг. (56,80 тон +1.00 тонна), яка визначена
підприємством шляхом застосування
коофіцієнтів переводу кубомаси
(щільних кубометрів) деревини у вагу
(тони). Суд бере до уваги, що 200 кг
збільшення у даному випадку
знаходиться у межах нормативно
затвердженого рівня граничного
розходження визначення маси нетто
вантажу становить 0,2 % від маси нетто.

Визначення ваги завантажених
лісоматеріалів у даному випадку
здійснювалось відповідачем на
виконання вимог п. 2.1 розділу 2 Правил
оформлення перевізних документів
(Наказ Мінтранспорту №644 від 21.11.2000
року), графи комплекту перевізних
документів "Маса вантажу в кг.,
визначена відправником". Незазначення
маси вантажу у накладній не
допускається, оскільки її кількість
впливає на розмір провізної плати. З
огляду на умовний характер обрахунку,
ця маса вантажу не обов'язково повинна
бути абсолютно точною (допускається
похибка як у бік зменшення так і у бік
збільшення), оскільки маса обрахована
за обміром кубомаси вантажу.

Суд, проаналізувавши подані сторонами
докази приходить до висновку, що і
відправник, і залізниця, під словом
"условно" мали на увазі умовне
визначення маси вантажу завантаженого
у вагоні № 68012939.

Суд приходить до переконання, що
позивач виконав приписи вищевказаних
норм чинного законодавства, і
відповідно правомірно, обрав умовний
спосіб визначення маси вантажу
завантаженого у вагон №68012939.

З'ясовуючи обставини перевірки
залізницею маси вантажу розміщеного у
вагоні № 68012939 та обставини його
вивантаження, суд встановив наступне.

Позивач у позовній заяві та поданих
додаткових письмових поясненнях
посилається на вказані в пункті 3.18
Роз'яснення Президії Вищого
господарського суду України від 29.09.2008
№04-5/225, однак, не приводить повністю
його змісту.

З огляду на вищевикладене суд вважає за
необхідне навести повний текст пункту
3.18 Рекомендацій Вищого господарського
суду України від 29.09.2008 №04-5/225:

«3.18. Стаття 23 Статуту надає право під
час перевезення масових вантажів у
випадках, передбачених пунктом 6.1
Правил оформлення перевізних
документів, оформлення однієї
накладної на маршрут або групу вагонів,
на зворотному боці якої зазначаються
для кожного вагона маса вантажу і
кількість місць.

Отже, у разі виявлення недостачі в
окремому вагоні норму природної втрати
та граничне розходження визначення
маси нетто слід застосовувати саме
щодо цього вагона, а не до загальної
маси всього маршруту або групи вагонів.
Якщо у пункті відвантаження масу
вантажу визначено шляхом зважування, а
у пункті одержання - за обміром або
навпаки, то у вирішенні спорів,
пов'язаних з недостачею вантажу, слід
виходити з того, що зважування є більш
точним способом визначення маси
вантажу.

Пункт 22 Правил видачі вантажів
передбачає, що перевірка маси вантажу
на станції призначення провадиться, як
правило, таким самим способом, яким цю
масу було визначено на станції
відправлення. При цьому зважування
вагону з вантажем на станції
відправлення на 200-тонних електронних
вагах, а при видачі на станції
призначення на 100 - 150-тонних вагонних
вагах або навпаки не є порушенням
способу визначення маси вантаж».

Із матеріалів справи та пояснень
сторін вбачається, що перевірка маси
вантажу, була здійснена 24 січня 2014 р.
під час слідування вагона № 68012939 через
станцію ім. Т.Г.Шевченка Одеської
залізниці на тензометричних вагах.

Перевіряючи обставини контрольного
зважування позивачем вантажу та
застосування тензометричних ваг, на
яких проводилось зважування вагону
№68012939 суд з'ясував наступне.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.3
Інструкції про порядок застосування
засобів ваговимірювальної техніки на
залізничному транспорті України,
затвердженої наказом Міністерства
Інфраструктури України № 442 від 31.07.2012
(далі - Інструкція), засоби
ваговимірювальної техніки (далі - ЗВВТ),
які перебувають у власності як
залізниць, так і організацій, які не
належать до сфери управління
Укрзалізниці, підлягають обліку
залізницями.

Якщо ЗВВТ відповідають вимогам цієї
Інструкції, інших нормативно-правових
актів та нормативних документів, вони
беруться на облік ревізором вагового
господарства дирекції, який відповідно
до вимог пункту 2.2 розділу 2 Правил
технічної експлуатації залізниць
України, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
20.12.1996 № 411, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 25.02.1997 за
№ 50/1854 (далі - ПТЕ), оформлює технічний
паспорт засобу ваговимірювальної
техніки згідно з додатком 1 до цієї
Інструкції. У технічному паспорті ЗВВТ
робиться запис про повірку або
державну метрологічну атестацію,
вказується нормована похибка для
різних режимів зважування згідно з
вимогами пункту 1.9 розділу I цієї
Інструкції, зазначається можливість
зважування небезпечних вантажів
згідно з наданими документами та
робиться запис про придатність ЗВВТ
для зважування відповідних вантажів,
що перевозяться залізничним
транспортом.

Технічні паспорти ЗВВТ, які
зберігаються у начальника станції, є
документами, згідно з якими
розглядаються претензії, пов'язані з
визначенням маси вантажу. Записи в
технічному паспорті ЗВВТ у процесі
експлуатації здійснюють в тому числі
державні повірники та повірники (далі -
повірники) - про результати виконання
повірки або державної метрологічної
атестації.

Позивач не надав суду оригіналів
доказів справності тензометричних ваг,
доказів своєчасності їх метрологічних
випробувань.

Суд приходить до висновку, що позивач
не виконавши вимог приписів статей 33 і
34 ГПК України, не довів технічну
придатність ваг, на яких здійснювалось
зважування вагону №68012939.

Перевіряючи обставини складання
комерційного акта №053703/64/20 від 15.02.2014
суд з'ясував наступне.

Відповідно до п. 10 Правил складання
актів (ст. 129 Статуту), затверджених
наказом Мінтрансу України 28.05.2002. № 334
та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 08.07.02. за № 567/6855,
комерційний акт підписує:

- начальник станції (його
заступник),

- начальник вантажного району
(завідувач вантажного двору, складу,
контейнерного відділу, контейнерного
майданчика, сортувальної платформи)

- працівник станції, який
особисто здійснював перевірку,

- а також одержувач, якщо він брав
участь у перевірці. Крім того, у разі
необхідності, до перевірки вантажу і
підписання акта можуть бути
залучені також інші працівники
залізниці.

Отже, п. 10 Правил визначає вичерпний
перелік осіб, якими в обов'язковому
порядку повинні підписуватись
комерційні акти незалежно від того, хто
брав участь у перевірці.

З наявних в матеріалах справи
завіреної копії комерційного акту та
акту загальної форми по спірному
вагону вбачається, що вони підписані
заступником начальника станції -
(Сінічкіна Є.О.), та двома працівниками
станції, посади яких мають однакову
назву (ОСОБА_1 та ОСОБА_2). Начальник
вантажного району не брав участі у
контрольному зважуванні та складанні
комерційного акта (а.с.16).

Позивач не надав суду оригіналів
документів щодо виконання обов'язків
та повноважень посадових осіб
вказаних у комерційному акті та в акті
загальної форми.

За таких обставин, зазначення у
комерційному акті лише двох
працівників станції, які не входять до
вичерпного переліку осіб, що в
обов'язковому порядку повинні
підписувати комерційні акти без
начальника вантажного району є
неправомірним.

Суд приходить до висновку, що
комерційний акт АА № 053660 від 24.01.2014, на
підставі якого було нараховано штраф,
складено з порушенням вимог
вищеназваних Правил і цей акт є
незаконним.

У позовній заяві Позивач основним
доказом невідповідності маси вантажу,
зазначеного у перевізних документах,
вказує комерційний акт. Разом з тим, у
матеріалах справи міститься акт
загальної форми № 44 (форми ГУ -22) від
24.01.2014.

Зокрема, стаття 129 Статуту залізниць
України розділяє випадки необхідності
складання комерційного акту та акту
загальної форми. Так, абзац 2 ст. 129
Статуту визначає, що "комерційний акт
складається для засвідчення наступних
обставин:

а) невідповідності найменування, маси і
кількості місць вантажу, багажу чи
вантажобагажу натурою з даними,
зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи
вантажобагажу без документів або
документів без вантажу, багажу чи
вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу,
багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого
вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що
виникли в процесі перевезення вантажу,
багажу і вантажобагажу і які можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності, оформляються актами
загальної форми". (абзац 4 ст. 129 Статуту).

Порядок складання комерційних актів та
актів загальної форми визначається
"Правилами складання актів", а пунктами
2 та 3, яких встановлюються випадки у
яких складаються комерційний акт або
акт загальної форми.

Суд враховує, що за приписами пункту 2
Правил складання актів чітко
визначено, що комерційний акт
складається, зокрема, "при
невідповідності найменування, маси і
кількості місць наявного вантажу,
багажу чи вантажобагажу даним,
зазначеним у перевізних документах."

П.3 Правил складання актів визначено, що
"акти загальної форми складаються для
засвідчення обставин, що виникли в
процесі перевезення вантажу, багажу та
вантажобагажу і можуть бути підставою
для матеріальної відповідальності."
Однак, вказаний пункт Правил не
передбачає складання акту загальної
форми при встановленні
невідповідності маси вантажу даним,
зазначеним у перевізних документах.

Крім того, в п.3 Правил складання актів,
після зазначення конкретних випадків
складання актів загальної форми,
значиться, що такий акт складається і в
інших випадках для засвідчення
обставин, які можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності, якщо
при цьому не потрібне складання
комерційного акта.

Суд вважає, що складання акту загальної
форми виключає складання комерційного
акту, і навпаки. Це підтверджується
також Наказом Мінтрансу №334 від
28.05.2002р. формою ГУ-23 акту загальної
форми (додаток №6 Наказу), яка містить
застереження 1, згідно якого, за цією
формою акти складаються, якщо немає
потреби складати комерційний акт або
акт іншої спеціальної форми.

Суд вважає, що представники залізниці
на станції ім. Т.Г.Шевченка склавши акт
загальної форми, не мали правових
підстав складати комерційний акт,
відповідно до вказівки начальника
головного комерційного управління
Державної адміністрації залізничного
транспорту викладеної у листі
№ЦМКО-1/242 від 16.03.07р. адресованого
начальникам служб комерційної роботи
та маркетингу залізниць України.

Суд приходить до висновку, що
комерційний акт серії АА № 053660 від
24.01.2014 через його незаконність, не може
бути належним і допустимим доказом та
підставою для стягнення штрафу з
відповідача.

По суті у спірному вагоні різниця ваги
нетто вантажу - лісоматеріалів проти
документа (накладної), в сторону
зменшення склала 3900 кг.

Суд вважає, що таке недовантаження
пов'язано із особливостями коливання
щільності сирої/сухої деревини в межах
25-40%; це не завдало жодних збитків
залізниці, вантажопідйомність вагону
не була перевищена, отже загрози
безпеці руху не спричинено, а вимога
про стягнення штрафу є безпідставною,
необґрунтованою і несправедливою.

Позивач не надав суду доказів, які б
спростували доводи відповідача.

Аналізуючи вищевикладені обставини
суд приходить до висновку, що позивач
не довів заявлених ним вимог і у позові
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду протягом 10 денного
строку з дня складення повного тексту
рішення.

СУДДЯ
В.В.Єфіменко

Рішення складено та

підписано 04.08.2014