номер провадження справи 30/40/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014
Справа № 910/4668/14-908/1838/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Асканія
Дістріб'юшн» (02121, м.Київ, вул.
Харківське шосе, 23 км, буд. 4)

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства «Ікс 5 Рітейл
Груп Україна» (69500, м.Запоріжжя, вул.
Східна, буд. 3)

про стягнення 162082,20 грн.,

Суддя Кагітіна
Л.П.

За участю представників сторін та
учасників процесу:

від позивача - Хашко О.М., довіреність №
б/н від 03.06.2013 р.;

від відповідача - не з'явився;

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Асканія
Дістріб'юшн» звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Ікс 5 Рітейл
Груп Україна» заборгованості за
договором купівлі-продажу з
відстрочкою платежу № 772 від 24.02.2006 р. в
сумі 162082,20 грн., в т.ч.: 158179,51 грн.
основного боргу, 3171,24 грн. пені та 731,45
грн. - 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на приписи ст.ст.
525, 526, 530, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 220,
222, 230 ГК України та умови укладеного між
сторонами договору. За доводами
позивача, в супереч умовам договору та
чинного законодавства, зобов'язання по
оплаті отриманого товару відповідачем
в повному обсязі не виконані, станом на
03.03.2014 р., з урахуванням часткової
оплати та вартості повернутого товару,
сума основного боргу за договором
складає 158179,51 грн. Позивач вказує на те,
що невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за Договором є підставою
для покладення на останнього
додаткової відповідальності у вигляді
передбачених законом та договором
санкцій.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 р. у справі №910/4668/14
матеріали справи передано для розгляду
за територіальною підсудністю до
господарського суду Запорізької
області.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 30.05.2014 р. справу
№910/4668/14 прийнято до провадження та
порушено провадження у справі №
910/4668/14-908/1838/14, присвоєно справі номер
провадження № 30/40/14, розгляд якої
призначено на 24.06.2014 р. У сторін
витребувані документи, які необхідні
для всебічного та об'єктивного
розгляду і вирішення справи по суті.

На підставі ст. 77 ГПК України, у зв'язку
з нез'явленням у судове засідання
представників сторін, ухвалою суду від
24.06.2013 р. розгляд справи відкладено до
29.07.2014 р.

За клопотанням представника позивача
розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

Представник позивача у судовому
засіданні в повному обсязі підтримав
вимоги позовної заяви та надав усні
пояснення по суті спору. Як вказує
представник позивача, відповідач на
листи не відповідає, заборгованість на
час розгляду справи залишається
неоплаченою. Для огляду в судовому
засіданні надано оригінали документів,
доданих до позову, зокрема спірний
договір з додатками.

Відповідач процесуальним правом на
участь свого представника в судовому
засіданні не скористався, витребуваних
судом документів не надав, про причини
неявки суду не повідомив. Про час та
місце розгляду справи відповідач був
повідомлений належним чином.

Відповідно до підпункту 3.9.1 постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Станом на дату прийняття рішення по
даній справі, ухвали господарського
суду, зокрема, про відкладення розгляду
справи на 29.07.2014 р., направлялись
учасникам судового процесу за
визначеними в правовстановлюючих
документах адресами, відповідачу на
адресу: 69500, м. Запоріжжя, вул. Східна, 3,
що співпадає з адресою
місцезнаходження відповідача,
визначеній у ЄДР (Витяг з ЄДР станом на
29.07.2014 р.).

Крім того, згідно з наявним у
матеріалах справи поштовим
повідомленням про вручення
кореспонденції від 02.06.2014 р., направлену
адресу відповідача копію ухвали
господарського суду від 30.05.2014 р. про
порушення провадження у справі було
отримано повноважним представником
відповідача 11.06.2014 р. Отже, про розгляд
справи господарським судом відповідач
був обізнаний.

Статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що при неподанні відзиву
на позовну заяву і витребуваних
господарським судом матеріалів справу
може бути розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК
України розгляду справи у разі
нез'явлення представника сторони за
викликом господарського суду є правом,
а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо неявка
представника сторони перешкоджає
вирішенню спору в даному судовому
засіданні.

В даному випадку суд вважає, що наявних
у справі матеріалів достатньо для
розгляду справи по суті.

Враховуючи обмеженість розгляду
справи визначеними законом
процесуальними строками та
достатність матеріалів справи для
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за відсутності
представника відповідача.

В судовому засіданні 29.07.2014 р. справу
розглянуто за наявними матеріалами по
суті спірних правовідносин, прийнято і
оголошено на підставі ст. 85 ГПК України
вступну та резолютивну частини
судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

24.02.2006 р. між Закритим акціонерним
товариством «Спар Україна» (в
подальшому назву змінено на Закрите
акціонерне товариство «Ікс 5 Рітейл
Груп Україна» та перейменовано в
Приватне акціонерне товариство «Ікс 5
Рітейл Груп Україна») (далі - Покупець,
відповідач у справі) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Асканія
Дістріб'юшн» (далі - Продавець, позивач
у справі) укладено Договір № 772
купівлі-продажу з відстрочкою платежу
(далі - Договір).

У відповідності до умов Договору,
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупця, а Покупець приймає
та оплачує на умовах і в порядку,
визначених цим Договором, товар в
асортименті, кількості та за цінами,
вказаними у накладних, що засвідчують
передачу-приймання товару від Продавця
Покупцю та є невід'ємними частинами
цього Договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору
передбачено, що право власності на
товар переходить від Продавця до
Покупця з моменту підписання
уповноваженими представниками сторін
накладної.

Асортимент та кількість товару
зазначається у накладних (п. 2.1
Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору зазначено, що
ціни на товар вказуються у накладних
Продавця, що є додатками до цього
Договору. Оплата здійснюється в
національній валюті України.

Пунктом 3.2 Договору (в редакції
протоколу розбіжностей) сторони
передбачили, що Покупець зобов'язаний
оплачувати кожну партію переданого
Продавцем товару не пізніше 40 (сорок)
календарних днів з моменту передачі
такої партії товару, але у будь-якому
випадку, не раніше моменту надання
Продавцем усіх необхідних документів,
що засвідчують момент передачі товару,
підтверджують його якість та
відповідність установленим
стандартам.

Відповідно до п. 5.11 Договору (в редакції
протоколу розбіжностей) у випадку
несвоєчасної оплати товару покупець
зобов'язаний сплатити на користь
Постачальника суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції, 3%
річних від простроченої суми, а також
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми боргу, що діяла в
період заборгованості, за кожний день
прострочення платежу. При цьому,
черговість погашення вимог за
грошовими зобов'язаннями буде
встановлена відповідно до ст. 534
Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 7.1 Договору встановлено, що
даний Договір набирає чинності з
моменту його підписання та діє до 10.01.2007
р.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, якщо
жодна зі сторін письмово не заявить
іншій стороні про припинення дії
Договору не менш як за 30 календарних
днів до запланованої дати припинення
його дії, Договір вважається
переукладеним на кожний наступний
календарний рік на тих самих умовах.

Таким чином, в зв'язку з відсутністю в
матеріалах справи письмової заяви про
припинення дії Договору, він
вважається переукладеним на тих самих
умовах. Отже, Договір на час виконання
зобов'язань та на даний час є діючим.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з серпня по грудень 2013 року
позивачем поставлено відповідачу
товар згідно видаткових накладних
(перелік наведено у позовній заяві) на
загальну суму 164414,33 грн., що
підтверджується двосторонньо
підписаними товарно-транспортними
накладними та видатковими накладеними
за вказаних період, належним чином
завірені копії яких містяться в
матеріалах справи.

Претензії щодо якості поставленого
товару або ненадання супровідних
документів від відповідача не
надходили.

Вартість поставленої продукції
відповідачем оплачена частково в сумі
5822,02 грн. Також, отриманий товар на суму
412,80 грн. було повернуто Постачальнику.

Позивач посилається на те, що
відповідачем заборгованість за
поставлений товар в розмірі 158179,51 грн.
станом на час звернення до суду
оплачена не була.

Відповідач листом № 214 від 17.03.2014 р.
звернувся до постачальників з
повідомленням про угоду по придбанню
його акцій Дніпропетровською
компанією «Омега».

Позовні вимоги про стягнення з
Приватного акціонерного товариства
«Ікс 5 Рітейл Груп Україна»
заборгованості за договором
купівлі-продажу з відстрочкою платежу
№ 772 від 24.02.2006 р. в сумі 162082,20 грн., в т.ч.:
158179,51 грн. основного боргу, 3171,24 грн.
пені та 731,45 грн. - 3% річних, є предметом
судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали і фактичні обставини справи,
оцінивши надані письмові докази у їх
сукупності, вислухавши представника
позивача, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, з огляду на
наступне.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини… Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. Аналогічні положення
містить ст. 174 Господарського кодексу
України (далі - ГК України), згідно з
якою господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають,
зокрема, з господарського договору та
інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні
правовідносини сторін ґрунтуються на
Договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно у власність другій
стороні (покупцю), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або розстроченням
платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України закріплено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами склалися господарські
відносини на підставі укладеного між
сторонами договору, які породили
взаємні обов'язки: обов'язком позивача
стало передання товару відповідачу, а
обов'язком відповідача - прийняття
товару і оплата його вартості на
умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193
Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу
України, кожна сторона повинна вжити
всіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором.

За приписами статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з долученої до справи
копій видаткових накладних та
товарно-транспортних накладних (арк.
справи 24 - 157, том 1), позивач на виконання
своїх договірних зобов'язань поставив
відповідачу товар на загальну суму
164414,33 грн. Отримання відповідачем
товару на вказану суму підтверджується
підписом повноважного представника
покупця на зазначених видаткових
накладних.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

Відповідно до абзацу першого ч. 4 ст. 179
ГК України, при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Як вже зазначалося вище, пунктом 3.2
Договору (в редакції протоколу
розбіжностей) передбачено, що Покупець
зобов'язаний оплачувати кожну партію
переданого Продавцем товару не пізніше
40 (сорок) календарних днів з моменту
передачі такої партії товару.

Матеріали справи свідчать, що
відповідач свої зобов'язання щодо
оплати товару у визначений договором
строк, всупереч умов Договору та вимог
закону, не виконав, внаслідок чого у
нього утворилась заборгованість за
Договором, яка з урахуванням часткової
оплати та повернення товару складає
158179,51 грн.

Доказів погашення суми боргу за
отриманий товар відповідачем суду не
надано.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України,
згідно якої зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином,
суд вважає правомірними позовні вимоги
ТОВ «Асканія Дістріб'юшн» про
стягнення з відповідача 158179,51 грн.
заборгованості за отриманий за
договором товар і задовольняє їх в
повному обсязі.

Крім того, в зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
вартості отриманого товару, позивачем
заявлено вимоги про стягнення з
відповідача 3171,24 грн. пені за порушення
термінів оплати товару та 731,45 грн. - 3%
річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625 ЦК
України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено:
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

При цьому, частиною 6 статті 231 ГК
України визначено, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Аналогічні положення містяться в ст.ст.
549-551, 611 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» (далі -
Закон) платники коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню у розмірі,
що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, статтею 3 вищезгаданого
Закону встановлено, що розмір пені не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В свою чергу, п. 6 ст. 232 ГК України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.11 Договору (в редакції
протоколу розбіжностей) сторони
передбачили, що у випадку несвоєчасної
оплати товару покупець зобов'язаний
сплатити на користь Постачальника суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції, 3% річних від
простроченої суми, а також пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми боргу, що діяла в період
заборгованості, за кожний день
прострочення платежу. При цьому,
черговість погашення вимог за
грошовими зобов'язаннями буде
встановлена відповідно до ст. 534
Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, враховуючи
встановлений факт прострочення
відповідачем виконання грошових
зобов'язань, вимоги про стягнення з
нього сум пені та 3% річних заявлені
позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені та 3% річних (за кожною
накладною, за період з 17.09.2013 р. по 03.03.2014
р., включно, на суму заборгованості за
кожною накладною), суд дійшов до
висновку, що він є вірним, складеним
відповідно до вимог чинного
законодавства.

За таких обставин, з відповідача на
користь позивача слід стягнути суму
3171,24 грн. пені та 731,45 грн. - 3% річних.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено,
що господарський судовий процес
здійснюється на засадах змагальності
та рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом. При
цьому принцип змагальності передбачає
покладання тягаря доказування на
сторони, покладання на них
відповідальності за доведеність їхніх
вимог чи заперечень; вимагає від сторін
ініціативи та активності в реалізації
їхніх процесуальних прав.

Статтею 22 ГПК України встановлено
загальний обов'язок сторін
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

В даному випадку, відповідач не
скористався наданим йому законом
правом відповідно до ст. 33 ГПК України,
не надав до суду доказів, які могли б
свідчити про належне виконання
зобов'язань за договором № 772
купівлі-продажу з відстрочкою платежу
від 24.02.2006 р.

Отже, з підстав зазначених вище, суд
знаходить позовні вимоги про стягнення
з відповідача 158179,51 грн. основного
боргу, 3171,24 грн. пені та 731,45 грн. - 3%
річних обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача оскільки
спір виник внаслідок його неправильних
дій.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Асканія
Дістріб'юшн» (м. Київ) до Приватного
акціонерного товариства «Ікс 5 Рітейл
Груп Україна» (м.Запоріжжя)
задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Ікс 5 Рітейл Груп Україна»
(69500, м.Запоріжжя, вул. Східна, буд. 3, , розрахункові рахунки в
установах банку не відомі) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Асканія
Дістріб'юшн» (02121, м. Київ, вул.
Харківське шосе, 23 км, буд. 4; ; п/р 6525 у ПАТ «Банк Форум», МФО
322948) 158179 (сто п'ятдесят вісім тисяч сто
сімдесят девять) грн. 51 коп. основного
боргу, 3171 (три тисячі сто сімдесят одна)
грн. 24 коп. пені, 731 (сімсот тридцять
одна) грн. 45 коп. - 3% річних та 3241 (три
тисячі двісті сорок одна) грн. 64 коп.
витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 01.08.2014 р.