ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р.Справа № 916/24/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Журавльова О.О., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання:
Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився, повідомлений
належним чином;

від відповідача - Очколяс Д.В., за
довіреністю №38 від 21.07.14р;

від третьої особи - Скворцова О.В., за
довіреністю № 940 від 05.05.14р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт»

на рішення господарського суду
Одеської області від 24 березня 2014 року

по справі № 916/24/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток-Сервис-Юг»

до Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт»

за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» с особі Іллічівської
філії

про стягнення 39927,96 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Восток-Сервіс-юг" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до ДП "Іллічівський Морський
торговельний порт" про стягнення 39927,96
грн. заборгованості за договором
поставки рукавів пожежних №371-0 від
22.04.2013р.

24.02.2014 року відповідач звернувся до
суду з клопотанням про заміну
первісного відповідача на належного
відповідача (правонаступника) Державне
підприємство «Адміністрація морських
портів України» в особі Іллічівської
філії, зазначивши про те, що згідно
наказу Міністерства інфраструктури
України від 19.03.2013р. №163, ДП
«Адміністрація морських портів
України» є правонаступником прав та
обов'язків ДП «Іллічівський морський
торговельний порт» згідно
розподільчого балансу.

Згідно акту приймання-передачі майна
від 13.06.2013р. №482/19, майнові права та
зобов'язання відповідача за договором
№371-0 від 22.04.2013р. перейшли до
правонаступника - ДП «АМПУ».

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 07.03.2014 року залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача,
Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Іллічівської філії Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України".

Рішенням господарського суду Одеської
області від 24 березня 2014 року у справі
№916/24/14 (суддя Брагіна Я.Ф.) позовні
вимоги ТОВ "Восток-Сервіс-юг"
задоволено, стягнуто із Державного
підприємства „Іллічівський морський
торговельний порт" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ВОСТОК-СЕРВИС-ЮГ"
39927,96грн. - боргу, 1720,50грн. - витрат,
пов'язаних із сплатою судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції, відповідач (ДП
"Іллічівський морський торговельний
порт") звернувся до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та прийняти нове
рішення, яким стягнути з Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Іллічівської
філії 39927,96 грн. заборгованості та 1720,50
грн. судового збору, з посиланням при
цьому на неповне з'ясування
господарським судом першої інстанції
обставин справи, що призвело до
порушення норм матеріального та
процесуального права, з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

Апелянт мотивував апеляційну скаргу
тим, що відповідно до Акту приймання
передачі майна, майнових прав та
зобов'язань, які належать ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» від 13.06.2013 року, було передано,
зокрема, Договір поставки №371-О від
22.04.2013 року з усіма правами та
обов'язками.

Представник позивача (ТОВ
"Восток-Сервіс-Юг") у судове засідання
не з'явився, про час, дату та місце
розгляду апеляційної скарги
повідомлений належним чином, про що
свідчить відповідне повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд визнав за можливе
розглянути апеляційну скаргу ДП
"Іллічівський Морський торговельний
порт" за відсутністю представника
позивача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Вислухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
процесуального та матеріального права,
апеляційний господарський суд дійшов
до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що
22.04.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю „ВОСТОК-СЕРВИС-ЮГ"
(позивач) та Державним підприємством
„Іллічівський морський торговельний
порт" (відповідач) було укладено
договір поставки пожежних рукавів
№371-0, предметом якого є зобов'язання
постачальника постачати у 2013р.
замовнику товар, в асортименті, обсязі
та за цінами, вказаними в Специфікації
(Додаток № 1 до договору, який є
невід'ємною його частиною), а замовник
зобов'язаний прийняти Товар та
оплатити його.

Найменування товарів: предмет
закупівлі за ДК 016-10 - 13.96.1 (трубопроводи
гнучкі текстильні й подібні
текстильні, просочені чи не просочені
шланги, з покривом або без нього, з
підкладкою, обшивкою чи приладдям з
інших матеріалів, або без них).

Відповідно п. 1.2 договору постачальник
гарантує, що товар належить йому на
праві власності, не перебуває під
забороною відчуження, арештом,
заставою, не є предметом будь-якого
іншого обмеження щодо реалізації
відповідно до чинного законодавства
України.

Згідно п.1.3 договору постачальник
гарантує, що укладання та виконання ним
цього договору не суперечить нормам
чинного законодавства України та
положення Статуту постачальника, його
внутрішнім нормативним актам.

Відповідно п. 3.1 договору загальна ціна
товару за договором складає 150000,00грн.,
враховуючи ПДВ -250000,00грн. Ціна договору
включає в себе вартість доставки
товару.

Згідно п. 3.2 договору ціни на товар,
зазначені в Специфікаціях, та загальна
вартість товару за договором є
фіксованими та змінам не підлягають,
окрім випадків зменшення цін за
взаємною згодою сторін.

Відповідно п. 4.1 договору замовник
оплачує рахунок постачальника,
виставлений по факту поставки партії
товару (п.5.1 договору) протягом 30
банківських днів від дати поставки
партії товару на склад замовника, на
підставі рахунку постачальника.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
днем поставки вважається день
підписання сторонами
товарно-транспортної накладної.

Згідно п. 7.1.1 договору замовник
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за поставлені
товари.

Відповідно розділу 10 договору усі
спори, пов'язані з договором,
вирішуються шляхом переговорів між
сторонами. У разі недосягнення
сторонами згоди спори (розбіжності)
вирішуються у судовому порядку за
встановленою підвідомчістю та
підсудністю такого спору відповідно до
чинного законодавства.

Відповідно до п. 11.1 договору, строк дії
договору набуває чинності з його
підписання сторонами та скріплення
його печатками сторін і діє до 31.03.2014р.

На виконання договору №371-0 від 22.04.2013р. ,
позивачем були здійсненні поставки
товару відповідачу та останній їх
отримав на суму 39927,96грн., про що
свідчать: видаткова накладна № РН-000064
від12 червня 2013р., товарно-транспортна
накладна № РН-000064 від12 червня 2013р. та
рахунок-фактура № СФ -0000063 від 29 квітня
2013р. і, як встановлено судом першої
інстанції, не заперечується
представником відповідача у засіданні
суду.

09 жовтня 2013р. за вих. № 09/10 позивач
надіслав відповідачу вимогу, в якій
просить сплатити борг за отриманий
товар.

04 листопада 2013 року за вих. 78/18-3-07
відповідач надав відповідь на вимогу, в
якій визнає заборгованість, але
зазначає, що борг утворився у зв'язку з
відсутністю фінансових можливостей.

26 листопада 2013р. на адресу відповідача
було надіслана повторна вимога про
сплату заборгованості, в т.ч. за
договором № 371-0 від 22.04.2013р., яку
останній залишив без задоволення та
відповіді.

Вищенаведене стало підставою для
звернення ТОВ „Восток-Сервіс-Юг" до
господарського суду першої інстанції з
відповідним позовом про стягнення
заборгованості.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд дійшов
до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент:
вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Договором
купівлі-продажу може бути встановлений
інший момент виконання продавцем
обов'язку передати товар. Товар
вважається наданим у розпорядження
покупця, якщо у строк, встановлений
договором, він готовий до передання
покупцеві у належному місці і покупець
поінформований про це.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Факт прийняття відповідачем товару на
суму 39927,96 грн. за спірним договором не
спростовується сторонами та
підтверджується відповідними
видатковими та товарно-транспортними
накладними і довіреностями на
отримання товару.

Крім того, наявність заборгованості
визнається самим відповідачем, про що
свідчить лист від 04 листопада 2013 року
за вих. 78/18-3-07, в якій ДП «Іллічівський
морський торговельний порт» зазначає
про те, що затримка виконання
зобов'язань за договорами, зокрема, і за
спірним договором, виникла у зв'язку з
відсутністю фінансових можливостей;
після виходу з фінансової кризи
підприємством буде відновлено роботу в
напрямку погашення своїх зобов'язань.

За вимогами ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які
кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний господарський суд
зауважує, що відповідачем не надано
жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-33
ГПК України, на підтвердження
відсутності заборгованості за спірним
договором у розмірі 39927,96 грн., або на
підтвердження погашення відповідної
заборгованості, а тому висновки суду
першої інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог є вірними.

Щодо доводів скаржника стосовно того,
що він є неналежним відповідачем, а
насправді належним відповідачем по
даній справі являється Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України" в особі Іллічівської
філії, апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 04.03.2013 року №133-р "Про
погодження пропозицій щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту" погоджено
пропозицію Міністерства
інфраструктури щодо реорганізації
державних підприємств морського
транспорту за переліком згідно з
додатком, зокрема, Державного
підприємства "Іллічівський морський
торгівельний порт" шляхом виділу
стратегічних об'єктів портової
інфраструктури, іншого майна, прав та
обов'язків стосовно них відповідно до
розподільчих балансів та доручено
Міністерству інфраструктури -
здійснити заходи щодо реорганізації
державних підприємств морського
транспорту.

З врахуванням вимог пунктів 1, 3 наказу
Міністерства інфраструктури України
від 19.03.13. №163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" реорганізовано державні
підприємства морського транспорту
шляхом виділу стратегічних об'єктів
портової інфраструктури, іншого майна,
прав та обов'язків стосовно них
відповідно до розподільчих балансів та
утворено внаслідок виділу державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України", яке є правонаступником
визначених державних підприємств
морського транспорту у частині майна,
прав та обов'язків відповідно до актів
приймання-передачі та розподільчих
балансів.

Таким чином, третя особа є
правонаступником відповідача лише
щодо майна, прав та обов'язків,
переданих третій особі відповідно до
акту приймання-передачі та
розподільчого балансу.

Відповідно до розподільчого балансу
майна, майнових прав та зобов'язань ДП
„ІЛЛІЧІВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ
ПОРТ" до ДП "Адміністрація морських
портів України" №482/19 від 13.06.2013р. ДП
"Адміністрація морських портів
України" дійсно був переданий договір
поставки із ТОВ „ВОСТОК-СЕРВІС-ЮГ"
№371-О від 22.04.2013 року.

Однак, правовідносини щодо заміни
сторони за спірним договором, переходу
до ДП "Адміністрація морських портів
України" прав та обов'язків замовника
за ним мають місце лише з 13.06.2013р., тобто
передача прав та обов'язків відбулась
на майбутнє.

Предметом розгляду у справі є
стягнення з відповідача ДП
„ІЛЛІЧІВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ
ПОРТ" заборгованості за поставку
товару, що була здійснена позивачем до
13.06.2013р., а саме 12.06.2013 року, тобто до
моменту передання ДП "Адміністрація
морських портів України" спірного
договору № 371-0 від 22.04.2013 р., прав та
обов'язків за ним, а одержувачем товару
є ДП „ІЛЛІЧІВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ
ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ", який прийняв
поставлений товар на свій склад, про що
свідчить підпис представника та
печатка ДП „ІЛЛІЧІВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ
ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ" на зазначених
документах.

При цьому, як вже було зазначено вище,
п.12.7 спірного договору сторони
погодили, що жодна зі сторін не в праві
передавати свої права і обов'язки за
даним договором третім особам, а також
в односторонньому поряду відмовитися
від виконання умов договору без
письмової згоди іншої сторони.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку про те, що ДП «Адміністрація
морських портів України» в особі
Іллічівської філії, згідно
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 04.03.2013р. №133-р "Про
погодження пропозицій щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту" та наказу
Міністерства інфраструктури України
від 19.03.13. №163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України", є правонаступником
визначених розпорядженням державних
підприємств морського транспорту у
частині майна, прав та обов'язків
відповідно до актів приймання-передачі
та розподільчих балансів, за якими не
передавалась кредиторська
заборгованість ДП "Іллічівський
морський торговельний порт" за спірним
договором.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що належним
позивачем по даній справі є саме ДП
„Іллічівський морський торговельний
порт", оскільки зобов'язання за спірним
договором щодо оплати спірного товару
залишились за ДП „Іллічівський
морський торговельний порт".

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Вищого господарського суду
України від 14.07.2014 року по справі
№916/21/14.

Окремо колегія суддів звертає увагу на
приписи ст.520 ЦК України, згідно якої
боржник у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою (переведення
боргу) лише за згодою кредитора, якщо
інше не передбачено законом.

В матеріалах справи відсутня згода
кредитора, тобто ТОВ «Восток-Сервис-Юг»
на заміну боржника з ДП «Іллічівський
морський торговельний порт» на ДП
«Адміністрація морських портів
України» в особі Іллічівської філії.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ
"Восток-Сервіс-юг" про стягнення з
відповідача 39927,96 грн. основної
заборгованості, у зв'язку з
невиконанням відповідачем зобов'язань
за спірним договором в частині
своєчасної оплати прийнятого товари.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та матеріали
справи не спростовують вищенаведені
висновки суду першої інстанції,
апеляційний господарський суд вважає,
що оскаржуване судове рішення прийнято
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а підстави, передбачені ст. 104
ГПК України, для його зміни чи
скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Державного підприємства "Іллічівський
Морський торговельний порт" - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт» залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Одеської
області від 24 березня 2014 року по справі
№ 916/24/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний
24.07.2014 року

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Суддя
О.О. Журавльов

Суддя
Я.Ф. Савицький