ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року Справа № 921/1217/13-г/5

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Дунаєвської Н.Г.,Мележик Н.І.,

розглянувши касаційну скаргуФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4на рішення та
постанову господарського суду
Тернопільської області від 12 лютого 2014
року Львівського апеляційного
господарського суду від 14 травня 2014
рокуу справі№ 921/1217/13-г/5господарського
судуТернопільської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" в
особі філії АТ "Укрексімбанк" у місті
Тернополі доФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4про стягнення 15 094, 57 доларів
США, що за офіційним курсом гривні до
долара США, встановленим Національним
банком України на дату подання позову
становить 120 650, 90 грн. та 17 630, 01 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Державний експортно-імпортний
банк України" в собі філії АТ
"Укрексімбанк" в м. Тернополі
звернулося до господарського суду із
позовом до ФОП ОСОБА_4 про стягнення
15094,57 доларів США, що за офіційним
курсом гривні до долара США,
встановленим НБУ на дату подання
позову становить 120650,90 грн., з яких: 14000
доларів США по тілу кредиту (111902 грн.),
1094,57 доларів США по процентах за
користування кредитом (8748,90 грн.), та
17630,01 грн. з яких: 2589,72 грн. -
заборгованість по сплаті комісії за
управління кредитом, 15040,29 грн. - пеня,
нарахована за несвоєчасну сплату
кредиту та процентів за користування
кредитом.

Позов обгрунтовано тим, що відповідач
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором №6608К5 від 31.03.2008 по
поверненню кредиту, сплаті відсотків
та комісії за користування кредитом
виконував неналежним чином, внаслідок
чого виникла заборгованість за
кредитом, по процентам за користування
кредитом та по комісії за управління
кредитом, на яку згідно умов договору
нарахована пеня.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 12.02.2014
(суддя Андрушків Г.З.), залишеним без
змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
14.05.2014 (судді: Дякович О.В. - головуючий,
Данко Л.С., Якімець Г.Г.), позов
задоволено частково; стягнуто з ФОП
ОСОБА_4 на 15094,57 доларів США, що за
офіційним курсом гривні до долара США,
встановленим НБУ на дату подання
позову становить 120650,90 грн., з яких: по
тілу кредиту 14000 доларів США, що за
офіційним курсом гривні до долара США -
7.993, встановленим НБУ на дату подання
позову 27.11.2013, становить 111902 грн., по
процентах за користування кредитом
1094,57 доларів США, що за офіційним курсом
гривні до долара США - 7.993, встановленим
НБУ на дату подання позову 27.11.2013,
становить 8748,90 грн. та 15291,43 грн. з яких:
2589,72 грн. заборгованість по платі за
управління кредитом, 12175,56 грн. пеня за
прострочення сплати кредиту, 388,57 грн.
пеня за прострочення сплати процентів
за користування кредитом, 137,58 грн. пеня
за прострочення плати за управління
кредитом, а також 2718,85 грн. в повернення
витрат по сплаті судового збору. В
решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
ФОП ОСОБА_4 звернулася до Вищого
господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить їх
скасувати, прийняти нове рішення, яким
в задоволені позову відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає, що
кредитний договір, за яким судами
стягнуто з відповідача заборгованість,
не є укладеним, оскільки в кредитному
договорі не встановлено строку
кредитування. Правовий наслідок
неузгодження сторонами істотних умов
договору полягає у відсутності такого
договору, тому у позивача відсутні
правові підстави для звернення з даним
позовом до суду та стягнення боргу.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 14.07.2014 касаційну скаргу
прийнято до провадження.

Стаття 1117 ГПК України передбачає, що
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

З дотриманням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права
господарськими судами попередніх
інстанцій, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено, що
31.03.2008 між сторонами у справі укладено
кредитний договір №6608К5 із змінами до
нього, внесеними договорами про
внесення змін № 6608К5-1 від 11.06.2012 та №
6608К5-2 від 06.02.2013.

Відповідно до п.п. 3.2.1, 3.2.2 кредитного
договору сума кредиту - 162400,00 доларів
США. Кінцевий термін погашення кредиту
- 29.03.2013.

Пунктом 3.3.2 кредитного договору
передбачено, що банк надає
позичальникові кредит відповідно до
Графіка надання та погашення кредиту
(додаток 1 до кредитного договору), що є
невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п. 3.4.1 кредитного договору
позичальник зобов'язаний погасити
кредит у валюті кредиту на рахунок,
вказаний в п.3.8 цього договору в строк,
зазначений у п.3.2.2 цього договору,
згідно з Графіком надання погашення
кредиту за рахунок будь-яких грошових
надходжень позичальника.

Сторони в договорі домовилися, що
строки, передбачені Графіком надання
та погашення кредиту, є обов'язковими.

За пунктом 3.5.1 кредитного договору
позичальник сплачує банкові проценти
за користування кредитом у розмірі,
зазначеному в п. 3.2.4 цього договору, у
валюті кредиту.

Відповідно до п.4.1-4.1.1 кредитного
договору позичальник зобов'язаний
сплатити банкові плату за управлінням
кредитом у розмірі, зазначеному в п.3.2.5
кредитного договору.

За п.5.1.1 кредитного договору
позичальник зобов'язався своєчасно та
у повному обсязі погашати
заборгованість за кредитом, сплачувати
проценти за користування кредитами та
інші платежі за цим договором.

Судами встановлено, що на виконання
умов кредитного договору банк у період
з 31.03.2008 по 29.03.2013 надав позичальнику
кредит у сумі 162400,00 доларів США.

Позичальник зобов'язання за кредитним
договором щодо повернення кредиту та
сплати процентів за користування
кредитом належним чином не виконав, у
зв'язку із чим у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Апеляційною інстанцією досліджено
розгорнутий розрахунок заборгованості
за кредитним договором № 6608К5 від
31.03.2008, укладеним між АТ "Укрексімбанк"
та ФОП ОСОБА_4 станом на 22.11.2013, реєстр
платіжних документів з 31.03.2008 по 22.11.2013
та виписки по рахунку №845 за
період з 31.03.2008 по 22.11.2013.

Господарськими судами перевірено
правильність розрахунку, здійсненого
позивачем. Суди дійшли висновку про
відмову в задоволені позову в частині
стягнення 2338,58 грн. пені, оскільки
позивачем в цій частині пеня
нарахована без врахування вимог ч.6
ст.232 Господарського кодексу України,
згідно якої нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Інші вимоги позивача обґрунтовано
задоволено судами з огляду на
встановлені судами обставини, умови
договору та викладені вище норми.

Посилання скаржника, що кредитний
договір є неукладеним, оскільки в ньому
не зазначений строк кредиту, а
визначення сторонами в договорі
кінцевого терміну погашення кредиту не
є строком кредиту, а тому на момент
пред'явлення позову між сторонами не
існувало кредитних відносин і у
позивача відсутні правові підстави для
стягнення боргу, судами правильно не
прийнято до уваги.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що строк погашення
кредиту узгоджено сторонами шляхом
складання Графіку надання та погашення
кредиту. Сторони передбачили надання
кредиту в сумі 162400,00 доларів США з 31.03.2008
-15.04.2008 і погашення кредиту починаючи з
01.06.2008 зі сплатою 2800,00 доларів США
щомісячно з кінцевим строком погашення
29.03.2013.

При цьому, фактичні дії сторін, зокрема
часткове виконання його відповідачем,
свідчить про те, що договір укладено та
прийнято до виконання.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, скасувати рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції повністю або частково і
прийняти нове рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду справи в касаційному
порядку, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить
до висновку, що постанова апеляційного
господарського суду є законною та
обґрунтованою і підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 залишити
без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 у справі
№921/1217/13-г/5 залишити без змін.

Головуючий суддя
С. Самусенко

Судді:
Н. Дунаєвська

Н. Мележик