ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2014 р.Справа № 922/2776/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання
Рудяк Т.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові
мережі", м. Харків до Колективне
підприємство "Інститут голографії
Академії Наук Прикладної
радіоелектроніки", м. Харків про
стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Счастлива Я.О., за дов.

відповідача - Титар В.П., керівник.

ВСТАНОВИВ:

Розглядається вимога КП "Харківські
теплові мережі" про стягнення з
Колективного підприємства "Інститут
голографії Академії Наук Прикладної
радіоелектроніки" загальної суми
заборгованості у розмірі 13 802,04 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримує заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та просить суд
їх задовольнити, надав витребувані
ухвалою суду документи.

Представник відповідача в судовому
засіданні визнав позовні вимоги в
повному обсязі, але зазначав, що
підприємство відповідача у тяжкому
фінансовому становищі, в зв'язку з чим
не має можливості погасити борг в
добровільному порядку.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, дослідивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення сторін, всебічно та повно
оцінивши надані КП "Харківські теплові
мережі" та відповідачем докази у їх
сукупності, суд дійшов висновку про те,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи,
01.01.2007 р. між КП "Харківські теплові
мережі" (Енергопостачальна
організація) та відповідачем (Споживач)
було укладено тимчасовий договір № 11590
про постачання теплової енергії (далі -
договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
відповідач зобов'язався оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.6.3. договору відповідач
зобов'язався сплачувати вартість
фактично спожитої в розрахунковому
періоді теплової енергії протягом 5
днів після одержання рахунку
безпосередньо від представника
позивача або протягом 7 днів після
відправлення його поштою.
Розрахунковим періодом в розумінні
п.6.2. договору є календарний місяць, по
результатам якого підписується акт
звірки відпустки-отримання теплової
енергії та розрахунків за її
використання (у 2-х примірниках).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання Розпорядження Харківського
міського голови про початок та кінець
опалювального сезону 2012-2013 та 2013-2014 р.р.
та договору № 11590 КП "Харківські
теплові мережі" здійснило постачання
теплової енергії до приміщення
відповідача, розташованого за адресою:
м. Харків, вул. Чичибабіна, 1.

КП "Харківські теплові мережі"
позбавлено технічної можливості
відключити приміщення відповідача від
централізованої системи опалення
будинку, в якому вони знаходяться,
оскільки система опалення всього
будинку єдина з системою опалення
приміщення відповідача і не має
окремого теплового вводу.

Факт споживання відповідачем теплової
енергії підтверджується актом про
включення опалення та актом про
відключення опалення, копії яких
містяться в матеріалах справи.

На адресу відповідача КП "Харківські
теплові мережі" було направлено
відповідні рахунки на оплату за
спожиту теплову енергію, які
відповідачем не оплачено. Таким чином у
відповідача утворилась заборгованість
перед КП "Харківські теплові мережі" за
спожиту теплову енергію за період з
листопада 2012 р. по квітень 2014 року в
сумі 12 760,56 грн., яка до цього часу
залишається непогашеною.

Надаючи правову оцінку вище викладеним
обставинам суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Згідно статті 525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент розгляду справи,
відповідач заборгованості за надані
послуги не сплатив та не надав суду
жодних доказів, які б спростовували
суму заявленого боргу.

Враховуючи, що сума основного боргу
відповідачем не оспорена, відповідач
не надав суду доказів про погашення
заборгованості, а також, враховуючи, що
відповідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином та у встановлений строк, позовні
вимоги позивача в сумі 12 760,56 грн., суд
вважає обґрунтованими та такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 7.2.3. Договору, передбачено, що у
разі несвоєчасної оплати за спожиту
теплову енергію нараховується пеня в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення.

Враховуючи, що сума боргу в частині
стягнення пені відповідачем не
оспорена, відповідач не надав суду
доказів про погашення суми основного
боргу, суд вважає позовні вимоги в
частині стягнення пені в сумі 80,50 грн.
обґрунтованими, такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми.
За таких обставин, позовні вимоги
позивача в розмірі 235,72 грн. 3% річних та
725,26 грн. інфляційних обґрунтовані,
відповідають вимогам діючого
законодавства та підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України,
ст.ст. 1, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Колективного підприємства
"Інститут голографії Академії Наук
прикладної радіоелектроніки" (61058, м.
Харків, вул. Чичибабіна, 1, ) на користь Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова,
11, , р/р 13 в ВАТ
"Державний ощадний банк України" м.
Харкова, МФО 351823) суму основного боргу у
розмірі 12 760,56 грн., пеню в сумі 80,50 грн., 3%
річних в сумі 235,72 грн., інфляційні в
сумі 725,26 грн., судовий збір в сумі 1 827,00
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29.07.2014 р.

Суддя С.А. Прохоров

справа №922/2776/14