ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.07.14 Справа № 904/4989/14За позовом
Державного промислового підприємства
"Кривбаспромводопостачання",
м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Комунального підприємства
Мар'янівської територіальної громади
Апостолівського району
Дніпропетровської області "МАР'ЯНСЬКЕ
2", с. Мар'янське, Апостолівський район,
Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі
8979, 65 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Алєксєєва Н.А. -
представник за дов. № 16-04-2504 від 25.07.14

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство
"Кривбаспромводопостачання"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Комунального підприємства Мар'янської
територіальної громади
Апостолівського району
Дніпропетровської області "Мар'янське
2" про стягнення заборгованості за
спожиту питну воду 8196, 72 грн.,
інфляційних втрат у сумі 452, 97 грн., пені
у розмірі 278, 09 грн., трьох відсотків
річних у сумі 51, 87 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконання відповідачем своїх
зобов'язань згідно договору від 13.12.2013
на центральне питне водопостачання в
частині повної та своєчасної оплати за
надані послуги.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 09.07.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 28.07.2014.

28.07.2014 через канцелярію суду від
позивача надійшло клопотання про
залучення до матеріалів справи доказів
оплати відповідачем основного боргу.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
цінного листа з ухвалою суду (арк. с. 22).

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 28.07.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.12.2013 між Державним підприємством
"Кривбаспромводопостачання" (далі -
позивач, виробник) та Комунальним
підприємством Мар'янської
територіальної громади
Апостолівського району
Дніпропетровської області "Мар'янське
2" (далі - відповідач, споживач) було
укладено договір на централізоване
питне водопостачання (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договір виробник
зобов'язується надавати споживачу
вчасно та відповідної якості послуги з
централізованого постачання питної
води до межі розподілу балансової
належності мереж виробника, на умовах,
передбачених договором, по
підключенню: - 200 мм споживача до
Ленінської насосної станції ЛВК
виробника.

Згідно з п. 3.1.2 договору обсяг
централізованого питного
водопостачання визначається: у разі
безоблікового водокористування,
виробник виконує розрахунок витрат
води за пропускною спроможністю труби
при швидкості руху води 2 м/сек та дією
її повним перерізом протягом 24 годин за
добу.

Визначення місячних обсягів
централізованого питного
водопостачання, розрахунок обсягу за
пропускною здатністю труби та
середньодобовою витратою,
здійснюється шляхом підписання актів
про обсяг централізованого питного
водопостачання за 10 днів до закінчення
розрахункового (поточного) місяця (п. 3.2
договору).

На момент укладання договору тариф на
послуги питного водопостачання
складає: 0, 82 грн. (без ПДВ) за 1 м. куб. (п.
4.1 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору розрахунки
за послуги централізованого питного
водопостачання проводяться споживачем
протягом поточного місяця, в повному
обсязі, але не пізніше 06 числа місяця,
слідуючого за розрахунковим, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок виробника.

На виконання умов договору, за період
січень 2014 року та травень 2014 року
позивач надав, а відповідач прийняв
послуги з питного водопостачання у
розмірі 8330 м. куб., що підтверджується
актами від 21.01.2014 та від 27.05.2014,
підписаними обома сторонами та
скріпленими печатками підприємств
(арк. с. 14, 16).

Позивач виставив відповідачу рахунки
від 21.01.2014 № 000019 на суму 4575, 60 грн. та від
27.05.2014 № 000758 на суму 3621,12 грн. на оплату
наданих послуг на загальну суму 8196, 72,
які були отримані відповідачем
відповідно до копій поштових
повідомлень про вручення цінних листів
(арк. с. 15, 17-19).

Відповідач 23.06.2014 здійснив часткову
оплату наданих послуг у розмірі 3621, 12
грн. відповідно до платіжного
доручення від 23.06.2014 № 77 (арк. с. 29).

Таким чином, на момент звернення
позивача до суду, несплаченою
залишалась вартість послуг у розмірі
4575, 60 грн.

Під час розгляду справи, відповідач
здійснив оплату наданих послуг з
питного водопостачання у розмірі 4575, 60
грн., що підтверджується платіжним
дорученням від 22.07.2014 № 92 (арк. с. 28).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді, позивачем надано докази повної
оплати відповідачем наданих послуг з
питного водопостачання у розмірі 8196, 72
грн.

Оскільки, відповідач здійснив часткову
оплату основного боргу у розмірі 3621, 12
грн. 23.06.2014 (арк. с. 29), тобто до звернення
позивача з позовом до суду (08.07.2014), то
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу у
розмірі 3621, 12 грн. не підлягає
задоволенню.

Пунктом 1-1 частини 1 ст. 80 ГПК України
встановлено, що господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет позову.

Враховуючи, що відповідач 22.07.2014
добровільно сплатив суму основного
боргу у розмірі 4575, 60 грн., провадження у
справі в цій частині підлягає
припиненню.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати наданих послуг, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
278, 09 грн.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

При несвоєчасній оплаті (порушенні п. 4.3
даного договору) за спожиту воду
споживач зобов'язаний сплатити пеню з
розрахунку подвійної облікової ставки
НБУ за кожен день прострочення, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (п. 7.1 договору).

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені, задовольняє дану вимогу повністю
у розмірі 278, 09 грн.

За порушення відповідачем виконання
грошового зобов'язання позивачем
нараховано три відсотки річних у
розмірі 51, 87 грн. та інфляційні втрати у
сумі 452, 97 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних та інфляційних
втрат, задовольняє дані вимоги
повністю, а саме три відсотки річних у
розмірі 51, 87 грн. та інфляційні втрати у
сумі 452, 97 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 1090, 25 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, п. 1-1 ст. 80, 82-85,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
Мар'янської територіальної громади
Апостолівського району
Дніпропетровської області "Мар'янське
2" (53842, Дніпропетровська область,
Апостолівський район, с. Мар'янське,
вул. Леніна, буд. 64, код ЭДРПОУ 36353969) на
користь Державного промислового
підприємства
"Кривбаспромводопостачання" (50007,
Дніпропетровська область, м. Кривий
Ріг, пр. Миру, 15-а, ) пеню у
розмірі 278, 09 грн., три відсотки річних у
сумі 51, 87 грн., інфляційні втрати у
розмірі 452, 97 грн. та 1090, 25 грн. витрат по
сплаті судового збору.

Провадження справі в частині
стягнення основного боргу у розмірі 4575,
60 грн. припинити.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 29.07.2014

Суддя В.І. Ярошенко