ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 року Справа №
904/941/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Прокопенко А.Є.
(доповідач)

суддів: Дмитренко А.К., Крутовських В.І.

при секретарі судового засідання:
Погорєловій Ю.А.

представники сторін у судове засідання
не з'явились, про час та місце судового
засідання повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.04.2014р. у справі №904/941/14

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача фізична особа-підприємець
ОСОБА_3, м.Дніпропетровськ

про стягнення 31 303,89 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення 31 303,89 грн. за
договором оренди приміщення №7 від
10.04.2006р., з яких 18 000 грн. борг, 1 303,89 грн.
пеня, 12 000 грн. неустойка за невиконання
обов'язку щодо повернення орендованого
майна. Також позивач просив суд
виселити відповідача з орендованого
приміщення - торгової площі 55 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_2,
магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 14.04.2014р.
року до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача залучено фізичну
особу-підприємця ОСОБА_3

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 25.04.2014р.
по справі №904/941/14 (суддя Золотарьова
Я.С.) у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_1
подав до суду апеляційну скаргу, в якій
просив рішення господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
та на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд
відхилив в якості доказу передачі в
оренду приміщення копію картки обліку
стаціонарного об'єкта торгівлі. В
якості доказу місця здійснення
господарської діяльності відповідачем
до матеріалів справи позивачем було
додано копію свідоцтва про сплату
єдиного податку серії И№933286. Як вказує
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 суд
не взяв до уваги те, що наданням майна в
оренду вважається не тільки його
передача в користування наймачеві, але
й допущення його до користування даним
майном. Факт користування відповідачем
спірним приміщенням підтверджується
листом №2/2-12-278 від 20.03.2014р. Департаменту
споживчого ринку і сфери послуг
Дніпропетровської міської ради.

Також скаржник вважає, що суд
неправомірно зробив припущення про те,
що у договорі оренди відсутній предмет
договору, оскільки за обставин, коли
договір оренди виконувався сторонами у
передбачений спосіб, відсутні підстави
вважати, що сторони не досягли згоди по
всіх істотних умовах.

Сторони та третя особа правом участі в
судовому засіданні (ст.22 ГПК України) не
скористались, про час та місце судового
засідання повідомлені належним чином,
що підтверджується ухвалами
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 20.06.2014р.,
08.07.2014р., які містять на звороті штамп
канцелярії апеляційного
господарського суду про розсилку
згідно з п.2.6.15 Інструкції з діловодства
в господарських судах України,
затверджену Наказом Державної судової
адміністрації України від 20.02.2013р. №28.

З огляду на викладене і те, що розгляд
справи відкладався (ст.77 ГПК України),
та оскільки суд апеляційної інстанції
обмежений строками розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду (ст.102
ГПК України), враховуючи те, що неявка
сторін та третьої особи та відсутність
відзивів на апеляційну скаргу
відповідача і третьої особи не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
по суті в цьому судовому засіданні за
наявними матеріалами справи (ст.ст.75,99
ГПК України).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

10.04.2006р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар)
було укладено договір оренди
приміщення №7 (а.с.15).

Відповідно до пункту 1.1 договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в оренду торгову площу 55 кв.м. в
приміщенні, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", для
подальшого використання під магазин
жіночого одягу.

Згідно з пунктом 2.1.1 договору
орендодавець зобов'язаний передати
об'єкт у наступному стані: стіни -
пофарбовані, підлога - покладена
кахельна плитка, встановлена система
опалення, система освітлення; стеля -
підвісна система "амстронг", система
пожежної сигналізації.

Відповідно до пункту 2.2.1 орендар
зобов'язаний прийняти об'єкт в стані,
відповідно до вимог п.2.1.1.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що
вартість оренди складає 500 грн. в
місяць. У вартість орендної плати
входять усі комунальні платежі.

Згідно з пунктом 3.2 договору усі
платежі вносяться орендарем щомісячно,
не пізніше 1-го числа поточного місяця
шляхом попередньої оплати за місяць
вперед.

У відповідності з пунктом 9.1 договору
даний договір вступає в силу з моменту
підписання його сторонами та діє до
25.03.2007 року.

Пунктом 9.2 договору визначено, що строк
оренди об'єкту починається після
виконання сторонами п.п.2.1.1, але не
пізніше 15.04.2006 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,
посилаючись на порушення відповідачем
зобов'язання за договором оренди
приміщення №7 від 10.04.2006р. щодо
своєчасної сплати орендної плати,
просив суд стягнути заборгованість за
договором оренди приміщення №7 від
10.04.2006р. у сумі 31 303,89 грн., з яких 18 000 грн.
борг за період з січня 2011р. по січень
2014р., 1 303,89 грн. пеня за період з 05.02.2013р.
по 04.08.2013р., 12000 грн. неустойка за
невиконання обов'язку щодо повернення
орендованого майна за період з 05.02.2013р.
по 05.02.2014р., а також позивач просив суд
виселити відповідача з орендованого
приміщення, а саме: торгової площі 55
кв.м. в приміщенні, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_2, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Статтею 763 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Строк дії договору, на підставі якого
позивачем заявлені майнові вимоги,
сплив 25 березня 2007р. (п.9.1 договору).

Належних доказів в розумінні статей
32,34,36 Господарського процесуального
кодексу України на підтвердження
пролонгації вказаного договору на
наступний термін матеріали справи не
містять.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Предметом договору оренди № 7 від 10.04.2006
року є частина нежитлового приміщення.
Розмір частини приміщення складає 55
кв.м.

Згідно технічного паспорту на будівлю
загальна площа будівлі складає 419,4
кв.м., з яких 222,2 кв.м. - підвал та 197,2 кв.м.
- перший поверх.

Із змісту договору не вбачається, які
саме приміщення мали бути передані в
оренду. План приміщень, які повинні
були передаватись в оренду, до договору
не складався.

Частиною 1 статті 795 Цивільного кодексу
України передбачено, що передання
наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження передачі об'єкта оренди
відповідачу.

Судова колегія зазначає, що копія
картки обліку стаціонарного об'єкта
торгівлі, копія свідоцтва про сплату
єдиного податку серії И№933286 терміном
дії 2011 рік та лист №2/2-12-278 від 20.03.2014р.
Департаменту споживчого ринку і сфери
послуг Дніпропетровської міської ради
не є належними доказами на
підтвердження факту користування
відповідачем з 2011 року до часу
звернення позивача до суду приміщенням
площею саме 55 кв.м., що розташоване за
адресою: АДРЕСА_2, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1"
та саме на підставі договору №7 від
10.04.2006р.

Відповідно до пункту 2.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості.

Судова колегія також погоджується з
висновком господарського суду про
відсутність правових підстав для
задоволення заявленого відповідачем
клопотання про застосування строку
позовної давності, оскільки позивачем
не доведено порушення його прав
відповідачем за договором №7 від
10.04.2006р., а застосування позовної
давності можливе лише за умови
порушення права або охоронюваного
законом інтересу позивача.

У листі Департаменту споживчого ринку
і сфери послуг Дніпропетровської
міської ради №2/2-12-278 від 20.03.2014р.
зазначено, що за адресою АДРЕСА_2 від
06.06.2006р. №13153 було зареєстровано картку
обліку об'єкта торговельного
призначення на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»
по спеціалізації «непродовольчі
товари (одяг) ПП ОСОБА_2.». У теперішній
час за вказаною адресою розміщено
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», підприємницьку
діяльність здійснює ФОП ОСОБА_3. (ІНП
НОМЕР_1). ФОП ОСОБА_2 організувала та
здійснює діяльність у відділі з
реалізації одягу у магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_2 (а.с.47).

Отже, матеріалами справи не доведено,
що відповідач до теперішнього часу
займає приміщення площею 55 кв.м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", з якого позивач
просить виселити відповідача.

Враховуючи вищевикладене, вимога
позивача про виселення фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 з орендованого
приміщення, а саме: торгової площі 55
кв.м. в приміщенні, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_2, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1",
задоволенню не підлягає.

Доводи скаржника про те, що суд
неправомірно зробив припущення про те,
що у договорі оренди відсутній предмет
договору, не приймаються до уваги,
оскільки жодним чином не впливають на
викладену вище правову оцінку
матеріалів справи.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком
господарського суду про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, підстави для
скасування рішення господарського
суду, які передбачені статтею 104
Господарського процесуального кодексу
України, відсутні.

Судовий збір за перегляд справи по
апеляційній скарзі покладається на
скаржника відповідно до приписів
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Дніпропетровськ залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.04.2014р.
у справі №904/941/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
А.К.Дмитренко

Суддя
В.І.Крутовських