ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 липня 2014 року Справа № 10/5005/10928/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Кочерової Н.О.,

суддів:Губенко Н.М.,

Коробенка Г.П., Самусенко С.С., Чернова
Є.В.,розглянувши заяву Приватної фірми
"Нік Ан"про перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 26.03.2014у
справі№10/5005/10928/2012за позовомПриватної
фірми "Нік Ан"до1.Дніпропетровської
міської ради; 2.Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради;
3.Комунального підприємства
"Міськавтопарк" Дніпропетровської
міської ради; 4.Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6;третя
особаКомунальне підприємство
"Дніпропетровське МБТІ"провизнання
незаконними та скасування рішень,
визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 31.01.2013 у
справі №10/5005/10928/2012 позов задоволено
повністю:

- визнано незаконним та скасовано
рішення Дніпропетровської міської
ради IV скликання від 28.12.2011 №9/19 "Про
внесення змін до Положення про порядок
справляння збору за місця для
паркування транспортних засобів на
території міста" в частині
затвердження в додатку №3 в Переліку
спеціальних земельних ділянок,
відведених для організації та
провадження діяльності із
забезпечення паркування транспортних
засобів, які не розташовано у
центральній частині міста та не
облаштовано технічними пристроями
обмеження в'їзду для окремих місць
паркування, майданчика для паркування,
що розташований за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Заводська, 110 загальною площею 3450 кв. м.;

- визнано незаконним та скасовано
рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської Ради від
16.05.2012 №452 "Про затвердження Переліку
спеціальних земельних ділянок,
відведених для організації та
провадження діяльності із
забезпечення паркування транспортних
засобів, у м. Дніпропетровську" в
частині затвердження в Переліку
спеціальних земельних ділянок,
відведених для організації та
провадження діяльності із
забезпечення паркування транспортних
засобів у м. Дніпропетровську,
майданчика для паркування, що
розташований за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Заводська, 110 загальною площею 3450 кв. м.;

- визнано недійсним договір від 29.11.2012
№237 АП "Про організацію та
експлуатацію майданчика для
паркування", укладений між
відповідачем-3 та відповідачем-4.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
19.11.2013 рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 31.01.2013 у
справі №10/5005/10928/2012 скасовано; прийнято
нове рішення, яким в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.03.2014 у даній справі
постанову суду апеляційної інстанції
від 19.11.2013 залишено без змін.

Приватною фірмою "Нік Ан" подано заяву
про перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 26.03.2014 у справі №10/5005/10928/2012,
в якій заявник просить скасувати
зазначену постанову та прийняти нове
рішення.

Заяву, з посиланням на постанову Вищого
господарського суду України від 03.06.2013
у справі №32/5005/8582/2012, від 19.01.2011
№10/346-09(12/173-06), від 02.08.2010 №3/039-08/5,
мотивовано неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України
одних і тих самих норм матеріального
права, а саме Правил паркування
транспортних засобів, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.12.2009 №1342, Правил дорожнього руху,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 10.10.2001 №1306,
положень статті 35 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів" та
статті 131 Цивільного кодексу УРСР,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
не вбачає підстав для допуску даної
справи до провадження Верховного Суду
України з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета та підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків, покладених в основу цих
судових рішень.

При вирішенні питання допуску справи
до провадження Верховного Суду України
враховується сукупність всіх наявних
складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

У постанові від 26.03.2014 у справі
№10/5005/10928/2012, про перегляд якої подано
заяву, суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для відмови в позові про
визнання незаконними та скасування
рішень відповідної міської ради та
визнання недійсним договору про
організацію та експлуатацію
майданчика для паркування, укладеного
між відповідачами. При цьому суд
касаційної інстанції виходив з
встановлених судом апеляційної
інстанції обставин справи стосовно
того, що в межах даних правовідносин
оспорюваними рішеннями міської ради та
укладеним відповідачами договором не
порушено прав власності позивача,
оскільки матеріалами справи не
доведено наявність у позивача
оформлених належним чином
правовстановлюючих документів на
право постійного користування
земельною ділянкою під спорудою, на яку
у позивача оформлено свідоцтво про
право власності; відповідно до
свідоцтва про право власності,
позивачу на праві власності належить
лише будинок охорони, відомості про
належність позивачу іншого нерухомого
майна та його реєстрацію у
відповідності до вимог чинного
законодавства України матеріалами
справи не підтверджено, що свідчить про
відсутність відповідної реєстрації
решти нерухомого майна, на яке
посилається позивач; крім того,
матеріалами справи не доведено
наявність документів, які б
підтверджували факт введення
автостоянки, як цілісного майнового
комплексу, в експлуатацію.

Водночас у постанові від 03.06.2013 у справі
№32/5005/8582/2012, на яку посилається заявник,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
про наявність підстав для задоволення
позову та визнання недійсними та
скасування рішень відповідної міської
ради, з огляду на встановлені судами
попередніх інстанцій обставини справи
стосовно того, що з прийняттям
оспорюваних рішень обмежувалось право
позивача на користування належним йому
нерухомим майном, розташованим на
спірній земельній ділянці. При цьому
суд касаційної інстанції виходив з
того, що позивач є власником будівель
та споруд, у тому числі і мостіння
асфальту, як складової речі об'єкта
нерухомості; мостіння має властивості
допоміжної речі та входить в опис
нерухомого майна, що належить позивачу
та складає з ним єдине ціле, а тому на
нього розповсюджуються норми
законодавства про неприпустимість
обмеження права власності.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Проаналізувавши зміст постанови суду
касаційної інстанції від 26.03.2014 у
справі №10/5005/10928/2012, про перегляд якої
просить заявник, та постанов Вищого
господарського суду України від 19.01.2011
№10/346-09(12/173-06), від 02.08.2010 №3/039-08/5, на які
він посилається, колегія суддів дійшла
висновку про те, що зазначені судові
рішення не підтверджують доводів
заявника щодо неоднакового
застосування норм матеріального права
в подібних правовідносинах з огляду на
різні предмети позовів у цих справах.
Так, у справі №10/5005/10928/2012, про перегляд
постанови в якій подано заяву,
предметом позову є визнання
незаконними та скасування рішень
міської ради, визнання недійсним
договору про організацію та
експлуатацію майданчиків для
паркування, тоді як у справі
№10/346-09(12/173-06) позов заявлено про
зобов'язання відповідача повернути
позивачу самовільно зайняту земельну
ділянку з приведенням її в придатний
для використання стан, у справі №3/039-08/5
позов заявлено про визнання права
власності на будівлю гуртожитку та
витребування його із чужого
незаконного володіння, що передбачає
також різні підстави позовів та
виключає подібність правовідносин у
цих справах у розумінні статті 11116 ГПК
України.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В :

Відмовити Приватній фірмі "Нік Ан" у
допуску справи №10/5005/10928/2012 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. КочероваСуддіН.
Губенко Г. Коробенко С. Самусенко Є.
Чернов