ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" липня 2014 р.
Справа № 918/907/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Пашкевич І.О.

при секретарі судових засідань Морозу
С.Ю.,

розглянувши матеріали справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КОЛОР С.І.М."

до відповідача 1 Комунального
підприємства "Шляхово-експлуатаційне
управління по ремонту автомобільних
шляхів та споруд на них Дарницького
району" м. Києва

до відповідача 2 Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фенікс"

про стягнення заборгованості в сумі 3
223 грн. 08 коп.

За участі представників:

від позивача: Дяденчук А.І. - за
довіреністю №12/14 від 28.02.2014р.;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився.

Статті 20, 22, 91 Господарського
процесуального кодексу України
позивачу роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20
ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "КОЛОР С.І.М." (далі
Товариство) звернулося до
господарського суду Рівненської
області з позовною заявою до
комунального підприємства
"Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту автомобільних шляхів та споруд
на них Дарницького району" м. Києва
(далі Підприємство) та товариства з
обмеженою відповідальністю "Фенікс"
(даті ТОВ "Фенікс") про стягнення з
Підприємства заборгованості, яка
виникла внаслідок неналежного
виконання відповідачем зобов'язань за
договором надання послуг №30 від 23.06.2011
року в сумі 13 636,45 грн., з яких: 11 747,23 грн.
- основного боргу, 922,53 грн. - пені, 966,69 - 3%
річних та 1 341,82 грн. - інфляційних втрат
та стягнення з ТОВ "Фенікс" - 200 грн.
основного боргу на підставі договору
поруки №23/06-11 від 23.06.2011 року.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 17 червня 2014
року позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі розгляд якої призначено на 04
липня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 29.07.2014 року
припинено провадження у даній справі в
частині позовних вимог про стягнення 11
947,23 грн. основного боргу на підставі п.
1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Стягнуто з
Підприємства на користь позивача 1 438
грн. 08 коп. судового збору.

У судовому засіданні 29.07.2014 року
позивачем подано заяву від 29.07.2014 року,
відповідно до якої, останній, зокрема,
зменшує позовні вимоги та просить
стягнути з Підприємства 918,30 грн. - пені,
966,69 - 3% річних та 1 338,09 грн. - інфляційних
втрат. Вказана заява приймається судом
до розгляду, таким чином нова ціна
позову складає 3 223,08 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні 29.07.2014 року підтримав позовні
вимоги з підстав зазначених в позовній
заяві з урахуванням заяви про
зменшення.

Відповідач 1 та відповідач 2 у жодне
судове засідання не з'явились. Про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені у встановленому законом
порядку, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення (а.с. 30, 31, 35, 36). Відзиву на
позовну заяву не надали.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на зазначене суд дійшов
висновку про розгляд справи за
наявними в ній матеріалами без участі
представників відповідача 1 та
відповідача 2 належним чином
повідомлених про дату, час та місце
розгляду справи.

Вивчивши подані сторонами письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають до задоволення.

В результаті розгляду матеріалів
справи, суд

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2011 року між Підприємством
(Замовник) та Товариством (Виконавець)
укладено договір про надання послуг
№30 (далі Договір, а.с. 14-15), відповідно до
умов якого замовник доручає,
виконавець приймає на себе
зобов'язання з виконання робіт щодо
проведення дородньої розмітки на
вулицях Дарницького району у м. Києві
після виконання робіт по поточному
(дрібному, середньому) ремонту, а
замовник в свою чергу зобов'язується
прийняти послуги та сплатити їх
вартість (п. 1.1, 1.2 Договору).

Надані послуги, відповідно до п. 2.2
Договору, оформляються у вигляді акту
приймання виконаних підрядних робіт
(форма КБ-2в), видаються представникам
замовника під підпис або надсилаються
факсом.

Ціна послуг, що надаються за Договором
складає 11 947,23 грн. (ПДВ складає 1991,21
грн.). Розрахунки за Договором
здійснюються шляхом перерахування
замовником коштів на поточний рахунок
виконавця протягом 5 банківських днів з
моменту підписання сторонами акта
приймання виконаних підрядних робіт
(форма КБ-2в) (п. 3.1, 3.2 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору
здача-приймання виконаних робіт
здійснюється сторонами за місцем
виконання таких робіт за актом
виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в).

Згідно п. 8.1 Договору цей Договір
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до 31.12.2011 року, але у
будь-якому разі - до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Договір підписаний повноважними
представниками виконавця та замовника
та скріплений печатками вказаних
юридичних осіб.

Судом встановлено, що на виконання умов
Договору Товариство виконало, а
Підприємство прийняло, протягом серпня
2011 року роботи на загальну суму 11 947,23
грн., в тому числі ПДВ 1991,21 грн., що
підтверджується актами приймання
виконаних робіт форми КБ-2в,
підписаними повноважними
представниками замовника та виконавця
та скріпленими печатками вказаних
юридичних осіб 26.08.2011 року (а.с. 17-18, 21-22).

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором свідчить
відсутність з боку відповідача 1
будь-яких повідомлень чи претензій
стосовно порушення Товариством умов
даного Договору.

У відповідності із ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною першою статті 837 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
передбачено, що за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною першою статті 854 ЦК України
передбачено, що якщо договором підряду
не передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною четвертою статті 882 ЦК України
передбачено, що передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї із
сторін від підписання акта про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

23 червня 2011 року між ТОВ "Фенікс"
(Поручитель) та Товариством (Кредитор)
було укладено договір поруки №23/06-11 у
відповідності до умов якого поручитель
зобов'язався частково відповідати
перед кредитором за виконання
зобов'язань Підприємства (Боржник), що
виникли в результаті укладення між
Боржником та Кредитором Договору про
надання послуг №30 від 23.06.2011 року
(основного договору). Обсяг
відповідальності Поручителя в разі
невиконання Боржником взятих на себе
зобов'язань - 200,00 грн. (п. 1.1-1.2 договору
поруки, а.с. 25).

Суд встановив, що відповідач 1 всупереч
зазначеним положенням законодавства
та умовам Договору свої зобов'язання
щодо оплати виконаних робіт виконав в
повному обсязі, однак з порушенням
строків оплати лише 11 липня 2014 року, що
підтверджується платіжним дорученням
№507 (а.с. 39).

Згідно позовної заяви з урахуванням
заяви про зменшення розміру позовних
вимог, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем 1 умов
Договору, на підставі п. 6.4. Договору та
ч.2 ст. 625 ЦК України позивач просив
стягнути з останнього 918,30 грн. - пені, 1
338,09 грн. - інфляційних втрат (розрахунки
а.с. ) та 966,69 - 3% річних (розрахунок а.с. 5).

Відповідно до п. 6.4 Договору у разі
порушення Замовником строків оплати,
останній сплачує на користь Виконавця
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожен день затримки.

У відповідності до ч.3 ст.611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 549 ЦК
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 230 ГК України, встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем
розрахунки сум пені та втрат від
інфляції, суд визнав їх вірними, такими,
що відповідають вищезазначеним
вимогам чинного законодавства та
умовам Договору, відтак вимоги
позивача про стягнення з відповідача 1
пені в сумі 918,30 грн. та 1 338,09 грн. втрат
від інфляції підлягають до
задоволення.

Щодо нарахування позивачем 3 % річних,
суд зазначає, що останнім зазначено
невірний період заборгованості, а саме
початок її виникнення - 01.09.2011 року,
так як відповідно до умов Договору
вірним є - 03.09.2011 року. Однак здійснивши
перерахунок 3% річних за період з 03.09.2011
року по 13.06.2014 року судом встановлено,
що розмір визначений позивачем не
перевищує розмір встановлений судом.
Відтак вимога позивача про стягнення з
відповідача 1 - 966,69 3% річних підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

З врахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
Товариства про стягнення з
Підприємства 918,30 грн. - пені, 1 338,09 грн. -
інфляційних втрат та 966,69 - 3% річних
підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ухвалою суду про припинення
провадження у даній справі в частині
стягнення 11 947,23 грн. основного боргу
стягнуто з Підприємства пропорційно
судовий збір в сумі 1 438,08 грн., решта
сплаченого позивачем судового збору в
сумі 388,92 грн. підлягає стягненню з
відповідача 1 у зв'язку із задоволенням
позову.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Рівненської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з комунального підприємства
"Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту автомобільних шляхів та споруд
на них Дарницького району" м. Києва (02121,
вулиця Дніпродзержинська, будинок 130,
місто Київ, ) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "КОЛОР С.І.М." (35312,
вулиця Центральна, будинок 38, смт.
Клевань-2, Рівненський район,
Рівненська область, ) 918
(дев'ятсот вісімнадцять) грн. 30 коп. -
пені, 1 338 (одну тисячу триста тридцять
вісім) грн. 09 коп. - інфляційних втрат, 966
(дев'ятсот шістдесят шість) грн. 69 коп. -
3% річних та 388 (триста вісімдесят вісім)
грн. 92 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено "04" серпня 2014
року.

Суддя
Пашкевич І.О.