ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р.
Справа № 922/1101/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пушай В.І., суддя Потапенко В.І. ,
суддя Плужник О.В.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - Гур'єва А.А., довіреність без
номера від 31.12.2014 р.;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 1841Х/3)
на рішення господарського суду
Харківської області від 10 червня 2014
року у справі № 922/1101/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю"Авторське агентство
"Чесна музика", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Блісс-Трейд", м.
Харків

про стягнення 194880 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Приватна організація "Організація
колективного управління авторськими і
суміжними правами" в інтересах
позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авторське агентство
"Чесна музика" звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Блісс-Трейд"-відповідача про
стягнення з останнього компенсації за
порушення майнових авторських прав
позивача в сумі 194880,00 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10 червня 2014
року у справі № 922/1101/14 9 (суддя Інте Т.В.)
в задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням не
погодився та подав на нього до
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на неповне
з'ясування місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідність
викладених в рішенні суду висновків,
обставинам справи, порушення і
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,
просить це рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної
скарги апелянт посилається на
безпідставність висновку
господарського суду першої інстанції,
що позивачем не доведно порушення його
майнових авторських прав на спірні
твори через те, що він не надав
договорів , укладених з первинним
суб'єктом авторських прав-автором.

Апелянт зазначає, що такий висновок
суду суперечить нормам матеріального і
процесуального права, оскільки в
обґрунтування позовних вимог позовач
не посилається на питання авторства,
презумпція якого є об'єктом
немайнового авторського права, а
обґрунтовує свої вимоги порушенням
його майнових авторських прав як особи,
якій на законних підставах передано
авторські майнові права, які
підтверджуються наданими до позову
відповідними ліцензійними договорами,
укладеними відповідно до положень
ст.ст. 1107, 1109 Цивільного кодексу
України.

При цьому апелянт вказує, що ці
договори вважаються правомірними
відповідно до презумпції
правомірності правочину, встановленої
статтею 204 Цивільного кодексу України,
яку було проігноровано судом першої
інстанції.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримує апеляційну скаргу.

Відповідач, який належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання не скористався своїм правом
на участь в ньому, у зв'язку з чим справа
розглядається за відсутністю його
представника.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, повторно розглянувши справу
відповідно до вимог статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
повноту встановлення місцевим
господарським судом обставин, що мають
значення для справи, а також
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
31.12.2012 р. між позивачем (ліцензіат) та
ТОВ "Студія Моноліт" (ліцензіар) був
укладений ліцензійний договір №
СТМ/13-03/2 (а.с. 98-101), відповідно до умов
якого, ліцензіар, з моменту набрання
чинності цього договору, передає
позивачу ліцензію на використання
творів/фонограм/кліпів засобами,
передбаченими даним договором, а також
право дозволяти або забороняти
використовувати твори, фонограми та
(або) кліпи засобами передбаченими
даним договором третім особам.
Зазначений договір чинний до 31.12.2013 р.

Найменування та кількість
творів/фонограм/кліпів, ліцензію на
використання яких ліцензіар надав
позивачу, визначені сторонами в
додатку до договору (п. 2.2 зазначеного
договору).

У додатку № 2 до договору № СТМ/13-03/2 від
31.12.12 р. (а.с. 104-107) вказано перелік
композицій, права на які передаються
позивачу, в тому числі твори під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_1" (автор: ОСОБА_2),
"ІНФОРМАЦІЯ_2" (автор: ОСОБА_3),
"ІНФОРМАЦІЯ_3" (автор: ОСОБА_18),
"ІНФОРМАЦІЯ_4" (автор: ОСОБА_19),
"ІНФОРМАЦІЯ_5" (автори:
ОСОБА_13/ОСОБА_14/ОСОБА_15), "ІНФОРМАЦІЯ_6"
(автори: ОСОБА_16 /ОСОБА_17).

28.03.2013 р. між позивачем (ліцензіат) та
ТОВ "Видавництво Моноліт" (ліцензіар)
був укладений ліцензійний договір №
ИП/13-06/2 (а.с. 69-72), відповідно до умов
якого, ліцензіар, з моменту набрання
чинності цього договору, передає
позивачу ліцензію на використання
творів/фонограм/кліпів засобами,
передбаченими даним договором, а також
право дозволяти або забороняти
використовувати твори, фонограми та
(або) кліпи засобами передбаченими
даним договором третім особам.
Зазначений договір чинний до 31.12.2013 р.

Найменування та кількість
творів/фонограм/кліпів, ліцензію на
використання яких ліцензіар надав
позивачу, визначені сторонами в
додатку до договору (п. 2.2 зазначеного
договору).

У додатку № 2 до договору № ИП/13-06/2 від
28.03.13 р. (а.с. 74-79) вказано перелік
композицій, права на які передаються
позивачу, в тому числі твори під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_7" (автор: ОСОБА_4),
"ІНФОРМАЦІЯ_8" (автор: ОСОБА_5),
"ІНФОРМАЦІЯ_9" (автори: ОСОБА_6/ОСОБА_7).

28.03.2013 р. між позивачем (ліцензіат) та
ТОВ "ПК Моноліт" (ліцензіар) був
укладений ліцензійний договір №
ПК/13-03/2 (а.с. 83-86), відповідно до умов
якого, ліцензіар, з моменту набрання
чинності цього договору, передає
позивачу ліцензію на використання
творів/фонограм/кліпів засобами,
передбаченими даним договором, а також
право дозволяти або забороняти
використовувати твори, фонограми та
(або) кліпи засобами передбаченими
даним договором третім особам.
Зазначений договір чинний до 31.12.2013 р.

Найменування та кількість
творів/фонограм/кліпів, ліцензію на
використання яких ліцензіар надав
позивачу, визначені сторонами в
додатку до договору (п. 2.2 зазначеного
договору).

У додатку № 3 до договору № ПК/13-03/2 від
28.03.13 р. (а.с. 88-90) вказано перелік
композицій, права на які передаються
позивачу, в тому числі твори під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_10" (автор: ОСОБА_8) та
"ІНФОРМАЦІЯ_11" (автор: ОСОБА_8).

01.10.2013 р. між позивачем (ліцензіат) та
ФОП ОСОБА_9 (ліцензіар) був укладений
ліцензійний договір № 131/2 (а.с. 94-95),
відповідно до умов якого, ліцензіар, з
моменту набрання чинності цього
договору, передає позивачу ліцензію на
використання творів/фонограм/кліпів
засобами, передбаченими даним
договором, а також право дозволяти або
забороняти використовувати твори,
фонограми та (або) кліпи засобами
передбаченими даним договором третім
особам. Зазначений договір чинний до
31.12.2014 р.

Найменування та кількість
творів/фонограм/кліпів, ліцензію на
використання яких ліцензіар надав
позивачу, визначені сторонами в
додатку до договору (п. 2.2 зазначеного
договору).

У додатку № 2 до договору № 131/2 від 01.10.13
р. вказано перелік композицій, права на
які передаються позивачу, в тому числі
твір під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_12" (автори:
ОСОБА_10/ОСОБА_11/ОСОБА_12).

01 жовтня 2013 р. між Приватною
організацією "Організація
колективного управління авторськими і
суміжними правами" (далі - організація)
і Товариством з обмеженою
відповідальністю "Авторське агентство
"Чесна музика" (позивач, видавник) був
укладений договір № АВ-01/10-2 (а.с. 15-16) про
управління майновими авторськими
правами, відповідно до умов якого (п.1.1),
позивач надав організації
повноваження здійснювати колективне
управління майновими правами на твори,
які належать або протягом дії цього
договору будуть йому належати, а саме
дозволяти або забороняти від імені
позивача використання творів третіми
особами.

Пунктом 8.3. названого договору
визначено, що у випадках виявлення
порушення прав, управління якими
здійснює організація, останній надано
право пред'являти заяви, судові позови
з метою захисту порушених прав та
здійснювати будь-які інші дії-як для
захисту прав позивача, так і для
реалізації своїх повноважень по
управлінню цими правами.

З матеріалів справи вбачається, що
Приватною організацією "Організація
колективного управління авторськими і
суміжними правами" було зафіксовано
публічне виконання в приміщені
гіпермаркету "Target", за адресою: м.
Харків, вул. Ак. Павлова, б. 120, в якому
господарську діяльність здійснює
відповідач - ТОВ "Блісс - Трейд", творів,
майнові авторські права на які
належать позивачеві. На підтвердження
фіксації порушення майнових
авторських прав, організація подала
акти, складені представниками
організації з відеозаписами та
фіскальні чеки.

Так, актом фіксації № 01/05/13 від 05 грудня
2013 р. (а.с. 22), складеним уповноваженим
представником Приватної організації
"Організація колективного управління
авторськими і суміжними правами",
встановлено, що 05.12.2013 р. в приміщені
гіпермаркету "Target", за адресою: м.
Харків, вул. Ак. Павлова, б. 120 вільно
розповсюджувались (публічно
виконувались) музичні твори за
допомогою колонок для фонового
озвучення приміщення закладу і
наявного обладнання, серед яких, твір
під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" (автор: ОСОБА_2).

Актом фіксації № 01/09/13 від 09 грудня 2013 р.
(а.с. 28), складеним уповноваженим
представником Приватної організації
"Організація колективного управління
авторськими і суміжними правами",
встановлено, що 09.12.2013 р. в приміщені
гіпермаркету "Target", за адресою: м.
Харків, вул. Ак. Павлова, б. 120, вільно
розповсюджувались (публічно
виконувались) музичні твори за
допомогою колонок для фонового
озвучення приміщення закладу і
наявного обладнання, серед яких, твори
під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_9" (автори:
ОСОБА_6/ОСОБА_7), "ІНФОРМАЦІЯ_6" (автори:
ОСОБА_16 /ОСОБА_17), "ІНФОРМАЦІЯ_12" (автори:
ОСОБА_10/ОСОБА_11/ОСОБА_12), "ІНФОРМАЦІЯ_10"
(автор: ОСОБА_8), "ІНФОРМАЦІЯ_13" (автори:
ОСОБА_13/ОСОБА_14/ОСОБА_15), "ІНФОРМАЦІЯ_14"
(автор: ОСОБА_18).

Актом фіксації № 01/11/13 від 11 грудня 2013 р.
(а.с. 31), складеним уповноваженим
представником Приватної організації
"Організація колективного управління
авторськими і суміжними правами",
встановлено, що 11.12.2013 р. в приміщені
гіпермаркету "Target", за адресою: м.
Харків, вул. Ак. Павлова, б. 120, вільно
розповсюджувались (публічно
виконувались) музичні твори за
допомогою колонок для фонового
озвучення приміщення закладу і
наявного обладнання, серед яких, твори
під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_8" (автор: ОСОБА_5),
"ІНФОРМАЦІЯ_7" (автор: ОСОБА_4),
"ІНФОРМАЦІЯ_11" (автор: ОСОБА_8),
"ІНФОРМАЦІЯ_4" (автор: ОСОБА_19).

Позивач, посилається на те, що наведене
публічне виконання згаданих творів в
приміщені гіпермаркету "Target", за
адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова, б. 120,
в якому господарську діяльність
здійснює відповідач, здійснювалось
без згоди позивача як особи, яка
відповідно до ч. 1 статті 15 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права» має майнові права на ці твори
щодо надання дозволу або заборони їх
використання, а тому такі дії
відповідача є порушенням, передбаченим
п.п. «а» п. 1 статті 50 Закону України «Про
авторське право і суміжні права», у
зв'язку з чим просив суд стягнути з
відповідача на підставі п. «г» ч. 2
статті 52 зазначеного Закону
компенсацію за це порушення в сумі 194 880
грн.

Господарський суд першої інстанції в
обґрунтування свого висновку про
відмову в позові послався на наступні
підстави.

У розумінні статті 1 Закону України "Про
авторське права і суміжні права" (далі -
Закон), публічне виконання - це подання
за згодою суб'єктів авторського права і
(або) суміжних прав творів, виконань,
фонограм, передач організацій мовлення
шляхом декламації, гри, співу, танцю та
іншим способом як безпосередньо (у
живому виконанні), так і за допомогою
будь-яких пристроїв і процесів (за
винятком передачі в ефір чи по кабелях)
у місцях, де присутні чи можуть бути
присутніми особи, які не належать до
кола сім'ї або близьких знайомих цієї
сім'ї, незалежно від того, чи присутні
вони в одному місці і в один і той самий
час або в різних місцях і в різний час.

Відповідно до статі 443 Цивільного
кодексу України використання твору
здійснюється лише за згодою автора,
крім випадків правомірного
використання твору без такої згоди.

Згідно з частиною третьою статті 15
Закону, виключне право особи, яка має
авторське право на дозвіл або заборону
використання твору іншими особами, дає
їй право дозволяти або забороняти,
зокрема, публічне виконання творів.

Порушенням авторського права, що дає
підстави для судового захисту, є
вчинення будь-якою особою дій, які
порушують майнові права суб'єктів
авторського права, визначені статтею 15
Закону, з урахуванням передбачених
статтями 21-25 Закону обмежень майнових
прав.

Відповідно до п. 5 статті 15 Закону
України "Про авторське право та суміжні
права", автор (чи інша особа, яка має
авторське право) має право вимагати
виплати винагороди за будь-яке
використання твору.

В п. 29 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 12 від
17.10.2012 р. "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності" роз'яснено, що під час
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом авторських прав, позивач
повинен довести належність йому
авторського права та/або суміжних прав
чи права на їх захист, а також факт
використання об'єктів даних прав
відповідачем, а в разі заявлення вимог
про відшкодування шкоди - розмір шкоди
і причинно-наслідковий зв'язок між
завданою шкодою та діями відповідача. У
випадках коли права автора засвідчено
свідоцтвом, виданим в установленому
порядку уповноваженим органом, власник
майнових прав інтелектуальної
власності на твір, які було передано на
зазначений у свідоцтві твір,
звільняється від доведення належності
йому відповідних прав; у таких випадках
обов'язок доведення належності цих
прав іншій особі, ніж та, що зазначена у
свідоцтві, покладається на
відповідача.

Таким чином, саме на позивача покладено
обов'язок доведення належності
останньому авторського права та/або
суміжних прав на спірні твори.

Організацією не доведена належність
ТОВ "Авторське агентство "Чесна музика"
майнових авторських прав на спірні
твори, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону, суб'єктами
авторського права є автори творів,
зазначених у частині першій статті 8
цього Закону, їх спадкоємці та особи,
яким автори чи їх спадкоємці передали
свої авторські майнові права.

У загальних положеннях Закону
зазначено, зокрема, що автор - це
фізична особа, яка своєю творчою працею
створила твір.

Отже, саме фізична особа (автор) є
першочерговим суб'єктом авторського
права, яка в подальшому може передавати
свої авторські майнові права, про що
також зазначено в ч. 1 ст. 11 Закону,
відповідно до якої, первинним
суб'єктом, якому належить авторське
право, є автор твору.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності", організації колективного
управління, які здійснюють управління
майновими правами на твори, повинні
довести наявність у них прав на
управління авторськими майновими
правами певного кола осіб. Отже, у разі
звернення організації колективного
управління до суду з позовом про захист
прав суб'єктів авторського права суд
повинен з'ясовувати обсяг повноважень
цієї організації згідно з договорами,
укладеними цією організацією та
суб'єктом авторського права. Якщо у
організації колективного управління
відсутні повноваження на управління
майновими правами суб'єкта авторського
права, зокрема, щодо конкретного твору,
судам слід відмовляти у задоволенні
позову цієї організації.

Як вбачається з матеріалів справи,
організація, в підтвердження її
повноважень на управління спірними
майновими правами суб'єктів авторських
прав, надала ліцензійні договори № 131/2
від 01.10.2013, укладений з ОСОБА_9, № ИП/13-06/2
від 28.03.2013р., укладений з ТОВ
"Издательство Монолит", №СТМ/13-03/2 від
31.12.2012 р., укладений з ТОВ "Студия
Монолит", № ПК/13-03/2 від 28.03.2013 р.,
укладений з ТОВ "ПК Монолит" та договір
№ АВ-01/10-2 від 01.10.2013 р. про управління
майновими авторськими правами,
укладений з позивачем.

Жодних договорів, укладених із
первинними суб'єктами авторських прав,
якими б підтверджувалось
волевиявлення авторів творів щодо
передачі своїх прав іншим особам,
позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону, автор (чи
інша особа, яка має авторське право)
може передати свої майнові права,
зазначені у статті 15 цього Закону,
будь-якій іншій особі повністю чи
частково. Передача майнових прав
автора (чи іншої особи, яка має
авторське право) оформляється
авторським договором.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону, автору та
іншій особі, яка має авторське право,
належить виключне право надавати іншим
особам дозвіл на використання твору
будь-яким одним або всіма відомими
способами на підставі авторського
договору. Передача права на
використання твору іншим особам може
здійснюватися на основі авторського
договору про передачу виключного права
на використання твору або на основі
авторського договору про передачу
невиключного права на використання
твору (частина 2 зазначеної статті).

Договори про передачу прав на
використання творів укладаються у
письмовій формі (ч. 1 статті 33 Закону).

Проте, жодних доказів (договорів) в
підтвердження належності ОСОБА_9, ТОВ
"Издательство Монолит", ТОВ "Студия
Монолит" та ТОВ "ПК Монолит" майнових
авторських прав на спірні твори,
організацією та позивачем надано не
було.

Через ненадання організацією
(позивачем) доказів укладення
договорів між первинними суб'єктами
авторських прав та ОСОБА_9, ТОВ
"Издательство Монолит", ТОВ "Студия
Монолит" та ТОВ "ПК Монолит" щодо
передання останнім майнових
авторських прав на спірні твори,
позивачем не доведена належність йому
авторських прав на вищезазначені
твори.

Надаючи в процесу апеляційного
перегляду оцінку обставинам справи,
колегія суддів не погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову через недоведення
позивачем належності йому майнових
авторських прав на спірні твори,
зважаючи на наступні підстави.

Статтею 7 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
передбачено, що суб'єктами авторського
права є автори творів, зазначених у
частині першій статті 8 цього Закону, їх
спадкоємці та особи, яким автори чи їх
спадкоємці передали свої авторські
майнові права.

Статтею 421 Цивільного кодексу
України передбачено, що суб'єктами
права інтелектуальної власності є:
творець (творці) об'єкта права
інтелектуальної власності (автор,
виконавець, винахідник тощо) та інші
особи, яким належать особисті
немайнові та (або) майнові права
інтелектуальної власності відповідно
до цього Кодексу, іншого закону чи
договору.

Статтею 15 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
передбачено, що до майнових прав автора
(чи іншої особи, яка має авторське

право) належать:

а) виключне право на використання
твору;

б) виключне право на дозвіл або
заборону використання твору іншими
особами.

Майнові права автора (чи іншої
особи, яка має авторське право) можуть
бути передані (відчужені) іншій особі
згідно з положеннями статті 31 цього
Закону, після чого ця особа стає
суб'єктом авторського права.

Відповідно до статті 31 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права» автор (чи інша особа, яка має
авторське право) може передати свої
майнові права, зазначені у статті 15
цього Закону, будь-якій іншій особі
повністю чи частково. Передача
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право)
оформляється авторським договором.

Статтею 32 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
передбачено, що автору та іншій особі,
яка має авторське право, належить
виключне право надавати іншим особам
дозвіл на використання твору будь-яким
одним або всіма відомими способами
на підставі авторського договору.

Статтею 1107 Цивільного кодексу України
передбачено види договорів на
підставі, яких здійснюється
розпорядження майновими правами
інтелектуальної власності, а саме:

1) ліцензія на використання об'єкта
права інтелектуальної власності;

2) ліцензійний договір;

3) договір про створення за замовленням
і використання об'єкта права
інтелектуальної власності;

4) договір про передання виключних
майнових прав інтелектуальної
власності;

5) інший договір щодо розпоряджання
майновими правами інтелектуальної
власності.

Таким чином, відповідно до чинного
законодавства суб''єктом майнових
авторських прав може бути як автор, так
і особа, якій такі права передані
первинним суб'єктом цих прав-автором,
та особи, яким зазначена особа в
подальшому передала такі права.При
цьому для останніх не вимагається
укладення договору із первинним
суб''єктом -автором.

Наявність у таких осіб майнових
авторських прав повинно
підтверджуватись відповідним
договором про розпорядження цими
правами, укладеними з особами, яким
автор передав відповідні права.

Щодо таких договорів діє презумпція їх
правомірності , встановлена статтею 204
Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Як було наведено вище, позивачем на
підтвердження наявності у нього
майнових прав на спірні твори надано
ліцензійні договори.

Ч. 1 статті 1109 Цивільного кодексу
України передбачено, що за ліцензійним
договором одна сторона (ліцензіар)
надає другій стороні (ліцензіату)
дозвіл на використання об'єкта права
інтелектуальної власності (ліцензію)
на умовах, визначених за взаємною
згодою сторін з урахуванням вимог
цього Кодексу та іншого закону.

Ч. 3 зазначеної статті передбачені
істотні умови ліцензійного договору:
вид ліцензії, сфера використання
об'єкта права інтелектуальної
власності (конкретні права, що
надаються за договором, способи
використання зазначеного об'єкта,
територія та строк, на які надаються
права, тощо), розмір, порядок і строки
виплати плати за використання об'єкта
права інтелектуальної власності, а
також інші умови, які сторони вважають
за доцільне включити у договір.

В пункті 30 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
жовтня 2012 року № 12 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних
із захистом прав інтелектуальної
власності» роз'яснено наступне.

Судам слід враховувати, що
розпорядження майновими правами на
об'єкти авторського права може
здійснюватися згідно з нормами глави 75
ЦК України.

Ліцензійний договір про надання
дозволу на використання творів та/або
об'єктів суміжних прав вважається
укладеним, якщо між сторонами
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов (строку дії договору;
способу використання твору; території,
на яку поширюється право, що надається;
інших умов, щодо яких за вимогою однієї
із сторін повинно бути досягнуто
згоди).

Способи використання твору наведені
(не вичерпно) у статті 441 ЦК України та
статті 15 Закону України "Про авторське
право і суміжні права".

Таким чином, у вирішенні спорів,
пов'язаних з передачею авторського
права та/або суміжних прав чи наданням
дозволу на використання творів та/або
об'єктів суміжних прав, господарські
суди повинні всебічно і повно
досліджувати обставини щодо обсягу
прав, які передано чи надано у
використання за договором, строку дії
авторського договору тощо. У разі коли
з матеріалів справи вбачається, що мало
місце неодноразове передання майнових
прав на твір або об'єкт суміжних прав,
господарському суду у розгляді справи
необхідно з'ясовувати усі обставини,
пов'язані із встановленням суб'єктів
майнового права на твір або об'єкт
суміжного права і передачею
(відчуженням) повністю чи частково прав
таких суб'єктів. Зокрема, підлягають
з'ясуванню питання про те, який саме
обсяг майнових прав передано і чи
дотримано при цьому вимоги Закону щодо
авторського договору; яким у зв'язку з
цим є обсяг майнового права
відповідної особи тощо.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
вважає, що наявність у позивача
авторського майного права на дозвіл
або заборону використання спірних
творів підтверджується наданими до
позовної заяви ліцензійними
договорами, які є укладеними у
відповідності до статті 1109 Цивільного
кодексу України, оскільки містять всі
істотні умови та є правомірними
відповідно до презумпції, встановленої
статтею 204 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на це господарський суд
першої інстанції дійшов неправильного
висновку, що за наявності діючих
ліцензійних договорів про передачу
позивачу майнових авторських прав
Організацією не доведено належність
позивачу таких правТОВ "Авторське
агентство "Чесна музика" майнових
авторських прав на спірні твори.

Відповідно до статті 45 Закону
України» Про авторське право і суміжні
права» Суб'єкти авторського права і
суміжних прав можуть управляти

своїми правами:

а) особисто;

б) через свого повіреного;

в) через організацію колективного
управління.

Статтею 48 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
передбачено, що організація
колективного управління після її
державної реєстрації зобов'язана
протягом 30 днів стати на облік в
Установі. Про облік організацій
колективного управління Установа
здійснює публікацію у своєму
офіційному бюлетені.

Організації колективного управління
діють на основі статутів, що
затверджуються в установленому
порядку і в межах повноважень,
одержаних від суб'єктів авторського
права і (або) суміжних прав.

П.п. «г» п. 1 статті 49 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
до функцій організацій колективного
управління віднесено вчинення дії,
передбачених чинним законодавством,
необхідних для захисту прав,
управління якими здійснює організація,
в тому числі звертатися до суду за
захистом прав суб'єктів авторського
права і (або) суміжних прав відповідно
до статутних повноважень та доручення
цих суб'єктів.

В пункті 49 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року № 12 «Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності» роз'яснено
наступне.

За приписами статей 48 і 49 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" можлива передача на договірних
засадах авторами або іншими суб'єктами
авторського права та/або суміжних прав
повноважень з управління майновими
правами організаціям колективного
управління, на які покладається
виконання відповідних функцій,
зокрема, збір винагороди на підставі
зазначених договорів чи цього Закону,
розподіл (перерозподіл між іншими
організаціями колективного
управління) зібраної винагороди,
перерахування належної частки
перерозподіленої винагороди іншим
організаціям колективного управління,
що представляють майнові інтереси
відповідних суб'єктів авторського
права та/або суміжних прав, або виплата
розподіленої винагороди безпосередньо
таким суб'єктам.

За наявності договорів з суб'єктами
авторського права та/або суміжних прав
на управління їх майновими правами,
організації колективного управління
відповідно до статті 45 Закону України
"Про авторське право і суміжні права",
що надає право таким організаціям
представляти інтереси власників
майнових авторських прав, виконавців,
виробників фонограм (відеограм), мають
право звертатися до господарського
суду з позовами про відшкодування
збитків (матеріальної шкоди), включаючи
упущену вигоду або стягнення доходу,
отриманих порушником внаслідок
порушення ним авторського права та/або
суміжних прав, і у тому випадку, коли з
порушником авторського права чи
суміжних прав організацією
колективного управління не укладено
будь-якої угоди.

Організації колективного управління,
які здійснюють управління майновими
правами на твори, повинні довести
наявність у них прав на управління
авторськими майновими правами певного
кола осіб. Отже, у разі звернення
організації колективного управління
до суду з позовом про захист прав
суб'єктів авторського права суд
повинен з'ясовувати обсяг повноважень
цієї організації згідно з договорами,
укладеними цією організацією та
суб'єктом авторського права. Якщо у
організації колективного управління
відсутні повноваження на управління
майновими правами суб'єкта авторського
права, зокрема, щодо конкретного твору,
судам слід відмовляти у задоволенні
позову цієї організації.

Названі організації, діючи в межах
наданих їм суб'єктами авторського
та/або суміжних прав повноважень чи на
підставі статей 42, 43 Закону України "Про
авторське право і суміжні права",
звертаються до господарського суду з
позовами на захист прав таких суб'єктів
без подання їх довіреностей на право
представництва у суді в кожному
окремому випадку.

Документами, що підтверджують право
організації на звернення до суду із
заявою про захист авторського права
та/або суміжних прав, є: видане
Міністерством освіти і науки України
свідоцтво про облік організацій
колективного управління, свідоцтво про
визначення організації уповноваженою
організацією колективного управління
згідно із статтями 42, 43 названого
Закону; статут організації, що управляє
майновими правами на колективній
основі; в інших випадках, ніж
передбачені згаданими статтями Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" - договір з особою, якій належать
відповідні права, на управління
майновими правами на колективній
основі, та/або договір з іноземною
організацією, що управляє аналогічними
правами, і документи, що підтверджують
наявність у неї відповідних
повноважень.

З матеріалів даної справи вбачається
наявність у організації колективного
управління авторськими і суміжними
правами" на звернення з позовом у даній
справі в інтересах позивача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авторське агентство
"Чесна музика", а саме: копією свідоцтва
про облік Приватної організації
«організація колективного управління
№ 18/2011 від 24.01.2011 р.( т. 1 а.с. 11), витягом
зі статуту Приватної організації
«організація колективного управління
авторськими і суміжними правами" ( т. 1
а.с. 12-14), копією згіданого вище договору
з позивачем № АВ-01/10-02 від 01.10.2013 р. та
декларацій до нього( т. 1 а.с. 15-20).Як було
наведено вище, (п.1.1) вказаного договору
позивач надав організації
повноваження здійснювати колективне
управління майновими правами на твори,
які належать або протягом дії цього
договору будуть йому належати, а саме
дозволяти або забороняти від імені
позивача використання творів третіми
особами.

Пунктом 8.3. названого договору
визначено, що у випадках виявлення
порушення прав, управління якими
здійснює організація, останній надано
право пред'являти заяви, судові позови
з метою захисту порушених прав та
здійснювати будь-які інші дії-як для
захисту прав позивача, так і для
реалізації своїх повноважень по
управлінню цими правами.

Як було наведено вище, позивачу
відповідно до ліцензійних договорів
належать авторські майнові права на
дозвіл або заборону використання
спірних творів, фонограм та (або) кліпів
засобами передбаченими цими
договорами третім особам.

Пунктом 3 статті 15 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
передбачено, що виключне право автора
(чи іншої особи, яка має авторське
право) на дозвіл чи заборону
використання твору іншими особами дає
йому право дозволяти або забороняти в
тому числі публічне виконання творів;

У розумінні статті 1 Закону України "Про
авторське права і суміжні права"
публічне виконання - це подання за
згодою суб'єктів авторського права і
(або) суміжних прав творів, виконань,
фонограм, передач організацій мовлення
шляхом декламації, гри, співу, танцю та
іншим способом як безпосередньо (у
живому виконанні), так і за допомогою
будь-яких пристроїв і процесів (за
винятком передачі в ефір чи по кабелях)
у місцях, де присутні чи можуть бути
присутніми особи, які не належать до
кола сім'ї або близьких знайомих цієї
сім'ї, незалежно від того, чи присутні
вони в одному місці і в один і той самий
час або в різних місцях і в різний час.

Приватною організацією "Організація
колективного управління авторськими і
суміжними правами" зафіксовано
публічне виконання в приміщені
гіпермаркету "Target", за адресою: м.
Харків, вул. Ак. Павлова, б. 120, в якому
господарську діяльність здійснює
Відповідач - ТОВ "Блісс - Трейд", творів,
майнові авторські права на які
належать позивачеві, що
підтверджується наданими до позовної
заяви копіями актів фіксації
порушення майнових авторських прав,
складеними представниками організації
з відеозаписами та фіскальними чеками.

П.п. «а», п. 1 статті 50 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
передбачено, що порушенням авторського
права і (або) суміжних прав, що дає
підстави для судового захисту,
є:вчинення будь-якою особою дій, які
порушують особисті немайнові права
суб'єктів авторського права і (або)
суміжних прав, визначені статтями 14 і 38
цього Закону, та їх майнові права,
визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього
Закону, з урахуванням передбачених
статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону
обмежень майнових прав.

Згідно з п. « г» ч. 1 статті 52 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права» при порушеннях будь-якою
особою авторського права і (або)
суміжних прав, передбачених статтею 50
цього Закону, недотриманні
передбачених договором умов
використання творів і (або) об'єктів
суміжних прав, використанні творів і
об'єктів суміжних прав з обходом
технічних засобів захисту чи з
підробленням інформації і (або)
документів про управління правами чи
створенні загрози неправомірного
використання об'єктів авторського
права і (або) суміжних прав та інших
порушеннях особистих немайнових прав
і майнових прав суб'єктів
авторського права і (або) суміжних прав
суб'єкти авторського права і (або)
суміжних прав мають право подавати
позови про відшкодування збитків
(матеріальної шкоди), включаючи упущену
вигоду, або стягнення доходу,
отриманого порушником внаслідок
порушення ним авторського права і
(або) суміжних прав, або виплату
компенсацій.

Відповідно до пункту «г» ч. 2
зазначеної статті суд має право
постановити рішення чи ухвалу зокрема
про виплату компенсації, що
визначається судом, у розмірі від 10 до
50000 мінімальних заробітних плат,
замість відшкодування збитків або
стягнення доходу;

В пунктах 51.2. 41.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року № 12 «Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності» та в пункті
41 постанови Пленуму Верховного суду
України від 04.06.2010 р. № 5 «Про
застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав»
роз'яснено, наступне.

Відповідно до пункту "г" частини
першої статті 52 Закону України «про
авторське право і суміжні права»
суб'єкт авторського права і (або)
суміжних прав має право вимагати
виплату компенсації замість
відшкодування збитків або стягнення
доходу.

При вирішенні відповідних спорів
судам слід мати на увазі, що
компенсація підлягає виплаті у разі
доведення факту порушення майнових
прав суб'єкта авторського права і (або)
суміжних прав, а не розміру заподіяних
збитків Таким чином, для задоволення
вимоги про виплату компенсації
достатньо наявності доказів вчинення
особою дій, які визнаються порушенням
авторського права та/або суміжних прав,
а розмір збитків суб'єкт такого права
доводити не зобов'язаний. Водночас
розмір доведених збитків має
враховуватися господарським судом у
визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного
використання об'єктів авторського
та/або суміжних прав, в тому числі
неодноразове використання одного й
того самого об'єкта, становить
самостійне порушення і може бути
підставою для застосування
відповідальності у вигляді стягнення
компенсації.

У визначенні розміру такої компенсації
господарським судам необхідно
виходити з конкретних обставин справи
і загальних засад цивільного
законодавства, встановлених статтею 3
ЦК України, зокрема, справедливості,
добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом
у межах заявлених вимог у залежності
від характеру порушення, ступеню вини
відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховується: тривалість порушення та
його обсяг (одно- або багаторазове
використання об'єкта авторського
права); передбачуваний розмір збитків
потерпілої особи; розмір доходу,
отриманого внаслідок правопорушення;
кількість потерпілих осіб; наміри
відповідача; наявність раніше вчинених
відповідачем порушень виключного
права даного позивача; можливість
відновлення попереднього стану та
необхідні для цього зусилля тощо.
Відповідні мотиви визначення розміру
компенсації мають бути наведені в
судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації
господарський суд має виходити з того
розміру мінімальної заробітної плати,
який установлено на час прийняття
судом відповідного рішення.

Розмір компенсації визначається
судом виходячи з позовних вимог,
однак не може бути меншим від 10 і не
може перевищувати 50000 мінімальних
заробітних плат (пункт "г" частини
другої статті 52 Закону N 3792-XII) ( 3792-12 ),
які встановлені законом на час
ухвалення рішення у справі.

При визначенні загального розміру
компенсації, що підлягає стягненню з
відповідача у даному спорі -16
мінімальних розмірів компенсації,
позивач правомірно виходив з того, що
оскільки відповідач припустився
порушення 10 музичних творів, авторами
яких є 16 осіб, у звєзку з чим на виплату
компенсації мають право 16 осіб.

З урахуванням мінімальної
заробітної плати, яка встановлена
статтею 8 Закону України про Державний
бюджет України на 2014 рік-1218 грн., розмір
вказаної компенсації становить 194 880
грн.

Виходячи з наведеного , позовні
вимоги у даній справі є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню, а
господарський суд першої інстанції
внаслідок порушення норм
матеріального і процесуального права
дійшов неправильного висновку про
відмову в задоволенні позову, у зв'язку
з чим оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст. 49, 99, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1
ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 10 червня 2014
року у справі № 922/1101/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Блісс-Трейд»" (61052,
м. Харків, вул. Мала Панасівська, б. 1, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Чесна
музика"( 01011 м. Київ, вул. Панаса Мирного,
б. 16/13 , п/р 4101 в АТ
«Фінанси та Кредит" , МФО 300937)194 880 грн.
компенсації за порушення майнових
авторських прав та 5846 грн. 40 коп. витрат
по сплаті судового збору.

Доручити господарському суду
Харківської області видати відповідні
накази.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів.

Постанову складено в повному
обсязі 30.07.2014 р.

Головуючий суддя
Пушай В.І.

Суддя
Потапенко В.І.

Суддя
Плужник О.В.