м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/9449/14 15.07.14

за позовом публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк "Аркада"

до публічного акціонерного
товариства "Домобудівний комбінат № 4"

про стягнення 15 474 497,84 грн.

Суддя О.Г. Удалова

Представники сторін:

від позивача Гуцал М.М. (за
довіреністю)

від відповідача Салівон Д.О. (за
довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
Акціонерний комерційний банк "Аркада"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до публічного
акціонерного товариства "Домобудівний
комбінат № 4" про стягнення 15 474 497,84 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між
позивачем та відповідачем був
укладений договір Генерального
підряду, відповідно до умов якого
позивач зобов'язувався своєчасно
здійснювати фінансування будівництва
на умовах Генерального договору. За
твердженням позивача, протягом дії
Генерального договору відповідачем
було одержано послугу щодо залучення
та перерахування позивачем коштів на
фінансування будівництва об'єктів, яка
не була оплачена відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.05.2014 р. було порушено
провадження у справі № 910/9449/14, розгляд
останньої призначено на 12.06.2014 р.

12.06.2014 р. через канцелярію суду від
позивача надійшли документи для
долучення до матеріалів справи, а також
клопотання про призначення у справі
судової економічної експертизи.

Через канцелярію суду від відповідача
надійшло клопотання про припинення
провадження у справі, в якому
відповідач зазначає, що у Генеральному
договорі від 12.06.2014 р. відсутня
винагорода, яку сплачує забудовник
управителю за послуги з перерахування
залучених коштів на фінансування
будівництва. Крім того, відповідач
зазначає, що вказані кошти за надання
послуги були сплачені позивачу, а тому
відсутній предмет спору.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
клопотання про призначення експертизи.

Представник відповідача проти позову
заперечив, надав письмові заперечення
проти призначення експертизи, в яких
зазначив, що вказане клопотання є
необґрунтованим та незаконним, а тому
просить відмовити у його задоволенні.

Розгляд клопотань про припинення
провадження у справі та про
призначення експертизи судом
відкладено на наступне судове
засідання.

У судовому засіданні 12.06.2014 р. було
оголошено перерву до 26.06.2014 р. на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

23.06.2014 р. через канцелярію суду від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому, серед іншого, зазначає,
що оплата послуг за перерахування
залучених коштів на фінансування
будівництва передбачалась іншим
договором, відповідно до умов якого
відповідач в повному обсязі сплатив
позивачу за послугу з перерахування
коштів.

У судовому засіданні 26.06.2014 р. було
оголошено перерву до 15.07.2014 р. на
підставі статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

08.07.2014 р. через канцелярію суду від
позивача надійшли письмові пояснення
по справі, у яких зазначено, що висновок
експертизи надасть можливість
визначити дійсну суму перерахованих
позивачем коштів, з розрахунку якої суд
зможе визначити розмір винагороди та
суму коштів, яка підлягатиме стягненню.

15.07.2014 р. через канцелярію суду від
відповідача надійшло клопотання про
застосування строку позовної давності.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
клопотання про призначення судової
експертизи.

Представник відповідача проти
задоволення позову та клопотання про
призначення експертизи заперечив,
просив застосувати строк позовної
давності до вимог позивача.

Суд відхилив клопотання позивача про
призначення у справі судової
експертизи та припинення провадження у
справі з огляду на необґрунтованість
останніх.

У судовому засіданні 15.07.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи та вирішення спору
по суті, суд встановив:

08.12.2006 р. між акціонерним комерційним
банком "Аркада", правонаступником якого
є публічне акціонерне товариство
Акціонерний комерційний банк "Аркада"
(далі - позивач/банк-управитель), та
відкритим акціонерним товариством
"Домобудівний комбінат № 4",
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Домобудівний
комбінат № 4" (далі - відповідач,
забудовник), відповідно до Закону
України "Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю" було укладено
Генеральний договір (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору забудовник
зобов'язався організувати спорудження
об'єктів будівництва у встановлені
строки та належної якості, ввести
об'єкти будівництва в експлуатацію та
оформити право власності довірителів
на закріпленні за ними об'єкти
інвестування, а банк-управитель
зобов'язався своєчасно здійснювати
фінансування будівництва на умовах
цього Договору.

Сторони погодили, що фонд фінансування
будівництва за програмою ВАТ
"Домобудівний комбінат № 4" є виду А.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що на
виконання умов цього останнього
сторони будуть укладати Угоди на об'єкт
будівництва у порядку, визначеному в
розділі 5 Договору.

На виконання вимог Договору між
сторонами було укладено наступі угоди
на об'єкти будівництва:

- Угода № 6-Ф на об'єкт будівництва
від 11.12.2006 р.;

- Угода № 7-Ф на об'єкт будівництва
від 05.06.2007 р.;

- Угода № 8-Ф на об'єкт будівництва
від 23.05.2008 р.;

- Угода № 9-Ф на об'єкт будівництва
від 15.09.2008 р.;

- Угода № 10-Ф на об'єкт будівництва
від 01.10.2008 р.;

- Угода № 11-Ф на об'єкт будівництва
від 23.07.2009 р.

Вказані вище об'єкти будівництва
введені в експлуатацію, що
підтверджується актами державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта та сертифікатом відповідності.

За твердженням позивача, не зважаючи на
відсутність у Договорі розміру
винагороди банку-управителю за надання
послуги з перерахування залучених на
фінансування будівництва коштів,
відповідач повинен був оплатити надану
позивачем послугу.

Однак, за твердженням позивача,
відповідач за надану послугу не
сплатив, а тому позивач, виходячи зі
звичайної ціни винагороди управителя
за перерахування коштів на
фінансування будівництва, визначив
винагороду у розмірі 5% від суми коштів,
перерахованих відповідачу на
фінансування будівництва, та просив
стягнути з відповідача 15 474 497,84 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають
виходячи з наступного.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань), які мають
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У Договорі, укладеному між сторонами,
відсутня винагорода, яку сплачує
забудовник банку-управителю за послуги
з перерахування залучених коштів на
фінансування будівництва.

Відносини, які виникли між сторонами на
підставі Генерального договору від
08.12.2006 р. регулюються також Законом
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» № 978 від 19.06.2003 р. (далі -
Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону за
перерахування коштів на фінансування
будівництва управитель отримує
винагороду: для ФФБ виду А управителю
таку винагороду сплачує забудовник у
розмірі, строки та в порядку, погоджені
із забудовником при укладанні
договору. За погодженням управителя та
забудовника, при перерахуванні коштів
на фінансування будівництва із фонду
фінансування будівництва, управитель
може утримувати належну йому
винагороду самостійно за рахунок
коштів ФФБ.

Як зазначалось вище, Генеральним
договором питання щодо винагороди
позивача не врегульоване.

Разом з тим, між сторонами 01.06.2007 р. був
укладений договір банківського
рахунку, відповідно до 4.5. якого
відповідач оплачує послуги позивача за
здійснення на підставі електронних,
паперових розрахункових документів
переказів у безготівковій формі,
пов'язаних із фінансуванням
будівництва житла та не житлових
приміщень, за рахунок коштів ФФБ,
установників за індивідуальними
договорами, тимчасового венчурного
пулу в розмірі 3% від загальної суми
перерахованих платежів.

Законом не встановлено, яким саме
договором повинно бути врегульоване
питання винагороди позивача за
перерахування коштів на фінансування
будівництва.

Суд дійшов висновку, що позивач отримав
право на винагороду, передбачену ст. 21
Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю», за
умовами Договору банківського рахунку,
а тому позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

При прийнятті рішення судом враховано,
що відповідач не надав доказів
звернення до позивача з пропозиціями
про внесення змін до Генерального
договору щодо оплати послуг за
перерахування коштів на фінансування
будівництва та встановлення розміру
цієї послуги.

Крім того, відповідач подав заяву про
застосування строку позовної давності
до вимог позивача.

У п. 2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. № 10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» (далі -
Постанова) зазначається, що частиною
третьою статті 267 ЦК України
передбачена можливість застосування
позовної давності, у тому числі й
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом.

Пунктом 2.2 Постанови передбачено, що за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позову в повному обсязі судовий збір
покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 23.07.2014 р.

Суддя
О.Г. Удалова