номер провадження справи 20/36/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014
Справа № 908/1990/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідачів: 1. Мелітопольської
міської ради Запорізької області (72312,
Запорізька область, м. Мелітополь, вул.
Карла Маркса, 5)

2. Комунального підприємства
«Ритуальна служба «Ритуал»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області (72312, Запорізька
область, м. Мелітополь, вул.
Дзержинського, 72/1)

про зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні приміщенням

Суддя Гандюкова
Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача-1 - Костиря Д.А.
(довіреність № б/н від 23.06.2014 р.);

Від відповідача-2 - не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про зобов'язання
відповідачів усунути перешкоди ФОП
ОСОБА_1 у користуванні частиною
приміщення віварію літ. Ю-1 загальною
площею 25,7 кв.м, що розміщено за адресою:
АДРЕСА_2 відповідно до договору
суборенди б/н від 02.04.2012 р. шляхом
надання позивачу та іншим особам
безперешкодного доступу в будь-який
час до цієї частини приміщення.

Ухвалою господарського суду від 12.06.2014
р. позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/1990/14,
справі присвоєно номер провадження
20/36/14, судове засідання призначено на
25.06.2014 р. На підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладався на 10.07.2014 р.,
потім - на 23.07.2014 р.

У судовому засіданні 23.07.2014 р. справу
розглянуто, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Позивач у судові засідання, призначені
на 25.06.2014 р., 10.07.2014 р., 23.07.2014 р., не
з'явився. Через канцелярію суду від
позивача надходили клопотання від
25.06.2014 р., 08.07.2014 р., 11.07.2014 р. про
відкладення розгляду справи в зв'язку з
неможливістю явки представника
позивача в судові засідання.
Клопотання судом задовольнялися на
підставі ст. 77 ГПК України.

21.07.2014 р. від позивача через канцелярію
суду надійшло письмове клопотання про
залишення позову без розгляду в зв'язку
з неподанням позивачем без поважних
причин витребуваних господарським
судом матеріалів, які є необхідними для
вирішення спору. Викладено клопотання
про повернення позивачу судового збору
в сумі 1218,00 грн. Клопотання мотивовано
ст.ст. 44, 81 ГПК України, ст. 7 Закону
України «Про судовий збір».

Клопотання судом відхиляється,
оскільки господарським процесуальним
законодавством України передбачено
право, а не обов'язок господарського
суду на залишення позову без розгляду
на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України
(позивач без поважних причин не подав
витребувані господарським судом
матеріали, необхідні для вирішення
спору, або представник позивача не
з'явився на виклик у засідання
господарського суду і його нез'явлення
перешкоджає вирішенню спору). Крім
того, даною статтею не визначено такої
підстави для залишення позову без
розгляду, як звернення позивача з
клопотанням про залишення позову без
розгляду. В клопотанні позивачем не
зазначено з яких саме причин ним не
подаються витребувані господарським
судом матеріали. Заява про відмову від
позову від позивача до суду не
надходила.

Перелік підстав для залишення позову
без розгляду є вичерпним та
розширеному тлумаченню не підлягає. У
разі неповідомлення позивачем
поважності причин неподання
витребуваних судом матеріалів суд
вправі, в залежності від конкретних
обставин справи, або залишити позов без
розгляду, або розглянути справу за
наявними в ній матеріалами (Постанова
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18).

Відповідно, у суду відсутні підстави
для задоволення клопотання про
повернення позивачу судового збору.
Суд вважає за необхідне зазначити, що
документи, які витребовувалися у
позивача (зокрема, оригінали договору
суборенди № б/н від 02.04.2012 р., акту
приймання-передачі приміщення за
договором суборенди, витяг/довідка з
ЄДРЮОтаФОП стосовно правового статусу
позивача станом на день розгляду спору)
були надані суду відповідачем-1.

Таким чином, судом розглядаються
позовні вимоги, викладені в позовній
заяві.

Позовні вимоги, згідно з текстом
позовної заяви від 22.05.2014 р., мотивовано
слідуючими обставинами. 30.06.2004 р. між
ФОП ОСОБА_3 (орендар) та Міжрайонним
шкірно-венерологічним диспансером
(орендодавець) було укладено договір
оренди б/н, на підставі якого орендар
отримав у користування приміщення
віварію загальною площею 58 кв.м за
адресою: АДРЕСА_2. Додатковою угодою від
01.09.2011 р. було замінено орендодавця на
Мелітопольську міську раду
Запорізької області та встановлено
строк дії договору до 17.08.2017 р.
Додатковою угодою від 14.09.2011 р. було
збільшено площу орендованого
приміщення до 58,3 кв.м. Шляхом
підписання додаткових угод від 30.03.2012
р., 02.04.2012 р. у договорі було замінено
орендаря на КП «Ритуальна служба
«Ритуал» Мелітопольської міської ради
Запорізької області та визначено, що
об'єкт оренди - приміщення віварію літ.
Ю-1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Між
позивачем та відповідачем-2 було
укладено договір суборенди б/н від
02.04.2012 р., на підставі якого позивач
(суборендар) отримав у користування
частину приміщення віварію загальною
площею 25,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2.
Договором визначено, що він діє
протягом терміну дії вказаного вище
договору оренди від 30.06.2004 р. - до 17.08.2017
р. Рішенням виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради
Запорізької області № 79/1 від 23.05.2013 р.
будівлю віварію було передано на
баланс КП «Ритуальна служба «Ритуал»
із правом господарського відання.
Додатковою угодою від 20.06.2013 р.
достроково розірвано договір оренди
б/н від 30.06.2004 р. Листом від 08.07.2013 р. № 100
відповідач-2 повідомив позивача про
розірвання договору оренди та
попередив про термінове звільнення
приміщення віварію. Позивач звільняти
приміщення відмовився. 16.08.2013 р. голова
комісії з укладання та переукладання
договорів оренди майна комунальної
власності територіальної громади м.
Мелітополя з групою осіб самочинно
замінили замки на вхідних дверях на
виставили на вулицю належне позивачу
майно, яке знаходилося в орендованому
приміщенні. Вважає, що його незаконно
позбавлено можливості користування
приміщенням, оскільки договір
суборенди є дійсним і документальне
оформлення передачі (повернення)
приміщення не здійснювалося. Позивач
добросовісно виконував умови договору
суборенди, використовуючи майно за
цільовим призначенням та сплачуючи
суборендну плату у розмірі,
визначеному договором. На звернення
позивача від 13.12.2013 р. виконком
Мелітопольської міськради листом від
28.01.2014 р. № Г-19/3 повідомив, що на даний
час жодних договірних відносин із
позивачем немає. Приміщення є
комунальною власністю, яким
розпоряджається Мелітопольська міська
рада. На підставі розпорядження
міського голови від 12.08.2013 р. № 528/р було
створено спеціальну комісію, яка
проводила протиправне звільнення
приміщень загальною площею 58,2 кв.м за
адресою: АДРЕСА_2. Відповідач-2,
отримавши на баланс приміщення,
звернувся до власника з листом про
розірвання договору оренди від 30.06.2004 р.
та письмово вимагав звільнення
приміщення до моменту документального
оформлення його передання (повернення).
В зв'язку з цим, дані установи визначені
відповідачами у спорі, вони не визнають
право позивача на користування
приміщенням та перешкоджають у
користуванні ним. Просить зобов'язати
відповідачів усунути перешкоди ФОП
ОСОБА_1 у користуванні частиною
приміщення віварію літ. Ю-1 загальною
площею 25,7 кв.м, що розміщено за адресою:
АДРЕСА_2 відповідно до договору
суборенди б/н від 02.04.2012 р. шляхом
надання позивачу та іншим особам
безперешкодного доступу в будь-який
час до цієї частини приміщення. Позов
обґрунтовано п. 2 ст. 6, ст.ст. 15, 16, 396, 525,
526, ч. 3 ст. 774, ч. 2 ст. 795 ЦК, ст. 20, ч. 4 ст. 147,
ч.ч. 1, 2 ст. 188 ГК, ч. 4 ст. 22, ст. 28 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», умовами договору
суборенди б/н від 02.04.2012 р.

Відповідач-1 (Мелітопольська міська
рада Запорізької області) проти позову
заперечив, просить відмовити в його
задоволенні. В письмовому відзиві
зазначив, зокрема, що 20.06.2013 р. було
укладено додаткову угоду про
дострокове розірвання договору оренди
від 30.06.2004 р. б/н з 20.06.2013 р. Відповідно до
п. 9.1 договору суборенди від 02.04.2012 р.
даний договір діє протягом дії
договору оренди б/н від 30.06.2004 р. Таким
чином, термін договору суборенди
закінчився 20.06.2013 р., договір є
припиненим (внаслідок розірвання
основного договору оренди від 30.06.2004 р.),
правові підстави знаходження позивача
у частині приміщення віварію відсутні.
Зазначає, що позовні вимоги про
усунення перешкод у користуванні
приміщенням щодо інших осіб не
обґрунтовані позивачем взагалі.

Відповідач-2 (Комунальне підприємство
«Ритуальна служба «Ритуал»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області) в судове
засідання не з'явився, через канцелярію
суду 10.07.2014 р. від відповідача-2 надійшла
письмова заява про розгляд спору за
відсутності відповідача-2, зазначено,
що позов не визнає в повному обсязі,
відзив на позовну заяву
Мелітопольської міської ради
Запорізької області підтримує.

Клопотання відповідача-2 про розгляд
спору за відсутності його представника
судом задовольняється на підставі ст. 22
ГПК України.

Відповідно до письмового відзиву
відповідача-2, який надійшов до суду
10.07.2014 р., відповідач-2 просить позовну
заяву залишити без задоволення.
Зазначено, що додатковою угодою від
20.06.2013 р. був розірваний договір оренди
від 30.06.2004 р., відповідно припинив свою
дію договір суборенди, укладений з
позивачем. На момент виїзду комісії,
суборендар ФОП ОСОБА_1 самостійно
звільнив приміщення віварію, про що
комісією було складено відповідний
акт. На теперішній час приміщення
віварію літ. Ю-1 загальною площею 58,2 кв.м
знаходиться у балансоутримувача та
використовується для ведення ним
господарської діяльності.

На підставі ст. 75 ГПК України суд визнав
можливим розглянути справу за наявними
в ній матеріалами за відсутності
позивача та відповідача-2.

Розглянувши матеріали справи, зокрема,
дослідивши оригінал договору оренди №
б/н від 30.04.2004 р., оригінал договору
суборенди б/н від 02.04.2012 р., та
вислухавши пояснення представника
відповідача-1, наданих у судових
засіданнях під час розгляду справи,
суд

ВСТАНОВИВ:

30.06.2004 р. між Міжрайонним
шкірно-венерологічним диспансером
(орендодавець) та ПП «Сахаров» (орендар)
підписано договір оренди № б/н,
відповідно до умов якого орендар
приймає в строкове платне користування
приміщення віварію площею 58 кв.м,
розміщене за адресою: АДРЕСА_2 строком
до 01.07.2011 р. включно (п.п. 1.1, 10.1 договору).

30.06.2004 р. між сторонами за
договором був підписаний акт
прийому-передачі зазначеного майна
орендарю.

У подальшому до договору вносились
зміни шляхом підписання додаткових
угод про зміну строку дії договору.
Додатковою угодою № 15 від 01.11.2010 р.
встановлений строк дії договору до
18.08.2014 р.

01.09.2011 р. було підписано додаткову угоду
(реєстр. № 286), якою змінено орендодавця
на Мелітопольську міську раду
Запорізької області. Додатковою угодою
від 14.09.2011 р. (реєстр. № 304) збільшено
площу орендованого приміщення віварію
з 58,0 кв.м на 58,3 кв.м.

Додатковою угодою від 30.03.2012 р. (реєстр.
№ 457) до складу орендарів включено ще
одного орендаря - КП «Ритуальна служба
«Ритуал» Мелітопольської міської ради
Запорізької області. Додатковою угодою
від 02.04.2012 р. (реєстр. № 459) виключено
орендаря ФОП ОСОБА_3 зі складу
орендарів та зазначено адресу
приміщення, яке передано в оренду
(приміщення віварію літ. Ю-1: АДРЕСА_2).

У матеріалах справи мається
листування, згідно з яким комісією з
укладання та переукладання договорів
оренди майна комунальної власності
територіальної громади міста
Мелітополя надано згоду орендарю - КП
«Ритуальна служба «Ритуал»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області на укладення
договору суборенди частини приміщення
віварію по АДРЕСА_2 площею 25,7 кв.м з ФОП
ОСОБА_1 на строк дії договору оренди б/н
від 30.06.2004 р.

02.04.2012 р. між Комунальним підприємством
«Ритуальна служба «Ритуал»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області (орендар за
договором, відповідач-2 у справі) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(суборендар за договором, позивач у
справі) підписано договір суборенди №
б/н, відповідно до умов якого орендар
передає суборендарю в строкове платне
користування частину приміщення
віварію, позначеного на поверховому
плані літ. Ю-1 загальною площею 25,7 кв.м,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
перебуває в комунальній власності
Мелітопольської міської ради
Запорізької області та знаходиться на
балансі комунальної установи (п. 1.1
договору).

В пункті 1.3 договору зазначено, що майно
знаходиться у володінні та
користуванні орендаря відповідно до
договору оренди від 30.06.2004р. між
орендарем та Мелітопольською міською
радою Запорізької області.

Відповідно до п. 9.1 договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та діє протягом терміну дії
договору оренди від 30.06.2004 р.

02.04.2012 р. між сторонами за договором був
підписаний акт прийому-передачі,
відповідно до якого відповідач-2
передав у користування позивачу згідно
з договором суборенди від 02.04.2012 р.
частину приміщення віварію Ю-1 площею
25,7 кв.м (а.с. 73 зі зворотнього боку).

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Мелітопольської міської ради
Запорізької області від 23.05.2013 р. № 79/1
вирішено здійснити передачу будівлі
віварію (літ. Ю-1) загальною площею 79,2
кв.м, що розташована по АДРЕСА_2, на
баланс КП «Ритуальна служба «Ритуал»
із правом господарського відання.

Додатковою угодою від 20.06.2013 р. (реєстр.
№ 861) достроково розірвано договір
оренди б/н від 30.06.2004 р. із 20.06.2013 р.
Підписано акт прийому-передачі від
20.06.2013 р., відповідно до якого орендар КП
«Ритуальна служба «Ритуал»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області передав
орендодавцю Мелітопольській міській
раді Запорізької області приміщення
віварію літ. Ю-1 площею 58,2 кв.м.

На адресу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 надійшов від відповідача-2 лист
№ 100 від 08.07.2013 р. про термінове
звільнення приміщення віварію літ. Ю-1 у
зв'язку з розірванням договору оренди
від 30.06.2004 р.

Листом від 28.01.2014 р. № Г-19/з (на звернення
позивача від 13.12.2013 р.) відповідач-1
повідомив позивача, що термін дії
договору суборенди від 02.04.2012 р.
припинений з 20.06.2013 р. у зв'язку
припиненням договору оренди від 30.06.2004
р., зазначено, що на даний час жодних
договірних відносин з ФОП ОСОБА_1 немає.

Обґрунтовуючи позов тим, що договір
суборенди від 02.04.2012 р. є дійсним,
документальне оформлення передачі
(повернення) приміщення не
здійснювалося, ФОП ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про усунення перешкод в
користуванні частиною приміщення,
переданого останньому за договором
суборенди від 02.04.2012 р.

Оцінивши надані докази у сукупності,
пояснення сторін, викладені в позовній
заяві та у відзивах на позов,
вислухавши пояснення відповідача-1,
наданих у судових засіданнях,
проаналізувавши законодавство, суд
вважає, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України
підставами виникнення зобов`язання
(правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматись від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку),
зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 283 ГК України за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності. До відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 744 ЦК України
передання наймачем речі у користування
іншій особі (піднайм) можливе лише за
згодою наймодавця, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Строк договору піднайму не може
перевищувати строку договору найму. До
договору піднайму застосовуються
положення про договір найму.

За своєю правовою природою договори
оренди від 30.06.2004 р. та суборенди від
02.04.2012 р. є договорами оренди
комунального майна, оскільки майно
(приміщення віварію літ. Ю-1 по АДРЕСА_2)
є комунальним майном. Відповідно,
правовідносини сторін регулюються
також Законом України «Про оренду
державного та комунального майна»
(далі - Закон).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 даного Закону
орендар має право передати в суборенду
нерухоме та інше окреме індивідуально
визначене майно (окремі верстати,
обладнання, транспортні засоби, нежилі
приміщення тощо), якщо інше не
передбачено договором оренди. При
цьому строк надання майна у суборенду
не може перевищувати терміну дії
договору оренди.

Таким чином, договір суборенди
необхідно розглядати (досліджувати)
разом із основним договором оренди,
оскільки право на суборенду виникає у
суборендаря внаслідок наявності
такого права (на передачу в суборенду) у
орендаря за основним договором
(орендодавця за договором суборенди).
Вирішуючи спір про усунення перешкод у
праві користуванні майном, суду
необхідно встановити наявність такого
права (користування) у позивача.
Довести наявність права користування
майном та фактів, які підтверджують дії
відповідачів у створенні позивачеві
перешкод щодо здійснення ним цих
правомочностей є обов'язком позивача.
Однією із умов подання негаторного
позову є триваючий характер
правопорушення і наявність його в
момент подання позову.

Дослідивши договір оренди від 30.06.2004 р.
(основний договір оренди), судом
встановлено, що пунктами 6.2, 6.6 договору
визначено право орендаря за згодою
орендодавця передавати майно у
суборенду.

Як зазначалося вище, орендодавець
(відповідач-1) таку згоду орендарю
надав, внаслідок чого між позивачем та
відповідачем-2 було підписано договір
суборенди від 02.04.2012 р. Саме посилаючись
на даний договір суборенди, позивач
просить зобов'язати відповідачів
усунути йому перешкоди в користуванні
частиною нежитлового приміщення.

Згідно з Договором оренди від 30.06.2004 р.
строк його дії - до 01.07.2011 р. включно.
Додатковою угодою від 30.06.2006 р. строк
договору був змінений, визначено, що
договір укладений строком з 01.09.2004 р. по
30.06.2007 р. Додатковою угодою від 30.06.2007 р.
строк договору був змінений, договір
укладено до 30.06.2010 р. Додатковою угодою
№ 15 від 01.11.2010 р. в останнє був змінений
строк дії договору оренди, визначено,
що договір діє до 18.08.2014 р.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
закону має оцінюватися господарським
судом стосовно законодавства, яке
діяло на момент вчинення правочину. У
разі коли після такого вчинення набрав
чинності акт законодавства, норми
якого інакше регулюють правовідносини,
ніж ті, що діяли в момент вчинення
правочину, то норми такого акта, якщо
він не має зворотної сили,
застосовуються до прав та обов'язків
сторін, які вникли з моменту набрання
ним чинності.

Таким чином, при розгляді спору судом
застосовуються норми законодавства,
які діяли на момент вчинення
(укладення) договору оренди від 30.06.2004 р.
Строк даного договору в момент його
підписання був встановлений сторонами
в п. 10.1, яким визначено, що договір
укладено строком на 7 років, що діє з
01.07.2004 р. до 01.07.2011 р. включно.

Статтями 793, 794 ЦК України (в редакції
станом на день підписання договору
оренди від 30.06.2004 р.) визначено, що
договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) строком на один рік і більше
підлягає нотаріальному посвідченню.
Договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини), укладений на строк не менше
одного року, підлягає державній
реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, за
договором оренди від 30.06.2004 р. в
користування (оренду) було передано
нерухоме майно (окреме приміщення
будівлі АДРЕСА_2). Таким чином, форма
даного договору, відповідно до ст. 793 ЦК,
з урахуванням строку на який було
укладено договір (більше одного року: з
01.07.2004 р. по 01.07.2011 р.) повинна бути
нотаріальною. Крім того, договір
підлягав державній реєстрації.

Приписами ч.ч. 1, 4, ст. 203, ч. 1 ст. 639
ЦК України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Однак, договір оренди від 30.06.2004
р., відповідно до якого 02.04.2012 р. був
підписаний договір суборенди з
позивачем, підписаний сторонами у
простій письмовій формі, доказів його
державної реєстрації також не надано.
Відповідач-1 (орендодавець за
договором) у судовому засіданні
пояснив, що договір від 30.06.2004 р.
нотаріально не посвідчувався.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Приписами ст. 220 ЦК України
встановлено, що у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Разом з тим, постановою Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про оренду (найм) майна» роз'яснено, що
відповідні приписи ч. 2 ст. 220 ЦК не
застосовуються до правочинів, які
підлягали і нотаріальному посвідченню,
і державній реєстрації, оскільки
момент вчинення таких правочинів
відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК
пов'язувався з державною реєстрацією;
відповідні правочини не є укладеними і
не створюють прав та обов'язків для
сторін

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За змістом даної статті нікчемний
правочин є недійсним незалежно від
наявності чи відсутності відповідного
рішення суду. Сторони нікчемного
правочину не зобов'язані виконувати
його умови. Нікчемний правочин
вважається таким із моменту його
вчинення, тобто не вважається вчиненим.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» якщо дії сторін свідчать
про те, що оспорюваний договір фактично
було укладено, суд має розглянути по
суті питання щодо відповідності його
вимогам закону; це правило не
стосується випадків, коли для вчинення
правочину необхідні його державна
реєстрація або нотаріальне
посвідчення, оскільки за відсутності
відповідної реєстрації чи посвідчення
договір в будь-якому разі не вважається
укладеним.

Розірвання сторонами договору,
виконаного повністю або частково, чи
закінчення строку (терміну) дії
правочину на час розгляду спору у суді,
не перешкоджає встановленню судом
факту, що такий правочин є нікчемним.

Питання щодо правових наслідків
недійсності правочину регулює ст. 216 ЦК
України, згідно з якою, зокрема,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Способами захисту
цивільних прав та інтересів судом,
зокрема, є визнання права; припинення
дії, яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди. Згідно з
ст. 20 ЦК України право на захист особа
здійснює на свій розсуд.

Згідно з ст. 13 цього Кодексу
цивільна права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

Статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи, що договір оренди від 30.06.2004
р. вчинений в простій письмовій формі,
нотаріально не посвідчений, відсутні
докази його державної реєстрації,
даний договір оренди є нікчемним
(недійсним) на підставі закону, не
створив юридичних наслідків
(виникнення зобов'язань сторін), крім
тих, що пов'язані з його недійсністю.
Нікчемний правочин (у тому числі
договір оренди), як зазначалося вище, не
є юридичним фактом цивільного права і
не породжує будь-яких прав та
обов'язків. У зв'язку з цим, він є
недійсним з моменту вчинення.

Право на суборенду виникає на
підставі укладеного договору оренди,
внаслідок чого орендарю надається
право на передачу орендуємого ним
приміщення в суборенду. Оскільки
договір оренди від 30.06.2004 р. є нікчемним,
відповідно, у орендаря (відповідача-2)
не виникло право на передачу частини
приміщення в суборенду та у позивача не
виникло право користування таким
приміщенням.

Оскільки до договору піднайму
застосовуються положення про договір
найму (ст. 744 ЦК), договір суборенди
частини приміщення, враховуючи строк
його укладення, також повинен бути
нотаріально посвідчений, та підлягав
державній реєстрації. Докази
нотаріального посвідчення договору та
його державної реєстрації сторонами
суду не надані.

Крім того, обґрунтовуючи позовну заяву,
позивач, зокрема, зазначає, що голова
комісії з укладання та переукладання
договорів оренди майна комунальної
власності територіальної громади м.
Мелітополя з групою осіб самочинно
змінили замки на вхідних дверях
приміщення, внаслідок чого позивач
позбавлений права користування
приміщенням відповідно до договору
суборенди від 02.04.2012 р. Разом з тим,
позивачем не надано будь-яких
документальних доказів на
підтвердження того, що відповідачі
чинять йому перешкоди в користуванні
приміщенням.

Слід також зазначити, що
законодавством чітко визначено, що
строк суборенди не може перевищувати
строку оренди. Як було встановлено
судом, будівля віварію (літ. Ю-1) по
АДРЕСА_2 була передана 23.05.2013 р. на
баланс відповідача-2 із правом
господарського відання, відтак
відповідач-2 не є орендарем даного
приміщення. Існування інших правових
підстав для знаходження у спірному
приміщенні, в тому числі договору
оренди (суборенди) приміщення, на
момент розгляду спору в суді позивачем
не доведено.

Ст.ст. 391,396 Цивільного кодексу України
надають право на звернення до суду з
позовом про усунення перешкод у
користуванні майном власнику, або
особі, яка має речове право на чуже
майно. Позивачем не доказано і судом не
встановлено, що відповідачі своїми
діями порушують права позивача з
підстав, які ними визначені у позовній
заяві. У позивача відсутнє право, яке
підлягало б захисту у вибраний ним
спосіб.

На підставі викладеного, суд визнає
позовні вимоги необґрунтованими,
недоведеними, тому у задоволенні
позову відмовляється повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 28 липня 2014 р.

Суддя
Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дати його
повного складення (дня підписання).