м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 5011-36/11517-2012 04.08.14

За скаргою Публічного акціонерного
товариства «Кезно»

До Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої

служби Головного управління
юстиції у м. Києві Міністерства юстиції

України

Про визнання незаконними дій та
скасування постанови від 20.05.2014 про

арешт майна боржника

У справі за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київський завод

гумових та латексних
виробів"

до Публічного акціонерного
товариства "Кезно"

про стягнення 3 313 500,00 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

Від позивача не з'явився

Від скаржника Портяник С.Ф. - по дов.
№35 від 01.04.2014п.

Від ВДВС Григорян О.Г. - по дов.
№4.3/33/609 від 03.02.2014р.

СУТЬ СПОРУ :

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 25.09.2013 р. у справі № 5011-36/11517-2012
позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Кезно" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київський завод
гумових та латексних виробів" 3 313 555
грн. 00 коп. основного боргу, 65 640 грн. 00
коп. витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення Господарського
суду міста Києва від 25.09.2013 р. у справі №
5011-36/11517-2012, 08.11.2013 р. судом видано
відповідний наказ, що відповідає
резолютивній частині вказаного
рішення.

04.06.2014 р. через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва від Публічного акціонерного
товариства "Кезно" надійшла скарга на
дії посадових осіб Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві, в якій
просить суд:

1) Визнати дії державного виконавця
Григорян О.Г. при винесенні постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 20.05.2014р.
- незаконними;

2) Скасувати постанову про арешт коштів
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 20.05.2014р. винесену
головним державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Міністерства юстиції України
Григорян О.Г.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.06.2014р., відповідно до ст. 86,
121-2 Господарського процесуального
Кодексу України, розгляд скарги
Публічного акціонерного товариства
"Кезно" на дії Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Міністерства юстиції України
призначено на 02.07.2014р., зобов'язано
Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Міністерства юстиції України
надати суду:

оригінал та належним чином засвідчену
копію постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП № 42348696 від 20.05.2014 р.
та письмові пояснення на подану скаргу.

02.07.2014р. через загальний відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від позивача надійшов письмовий
відзив на подану скаргу, відповідно до
якого Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київський завод
гумових та латексних виробів" вважає
подану скаргу необґрунтованою та
такою, що не відповідає нормам діючого
законодавства з огляду на наступне.

Стосовно посилання боржника на ст. 30
Закону України "Про виконавче
провадження", а саме на обов'язок
державного виконавця пересвідчитись,
чи була отримана постанова про
відкриття провадження. В своїй скарзі
на дії ДВС скаржник посилається на
стару редакцію Закону України "Про
виконавче провадження". Натомість
відповідно до ст. 31 діючої редакції
Закону, боржник вважається
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі. А
тому вимоги закону виконані.

Стосовно доводів позивача про
неможливість добровільного виконання
рішення внаслідок накладення арешту на
майно боржника. Відповідно до ст. 25
Закону про виконавче провадження, за
заявою стягувана державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова. Державний виконавець діяв
відповідно до закону. Тому дії
державного виконавця є законними, а тим
більше через 2 місяці після відкриття
виконавчого провадження.

Стосовно порушення строків надіслання
постанови про арешт майна боржника.
Позивач вважає, що невиконання
Державним виконавцем вказаної вимоги
закону (так само як і її виконання з
порушенням встановленого строку) не
можуть бути прийняті до уваги як
підстава для визнання оскаржуваної
постанови з огляду на приписи статті 35
Закону України "Про виконавче
провадження", якою закріплено, що у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувана чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів.

Представники скаржника та Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Міністерства юстиції України у
дане судове засідання не з'явились.
Заяв та клопотань на адресу суду не
надходило.

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених даним Кодексом,
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Такими обставинами, зокрема є:
нез'явлення в засідання представників
сторін.

Оскільки нез'явлення у судове
засідання повноважних представників
скаржника та Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Міністерства юстиції України та
неналежне виконання ними вимог суду
перешкоджає повному, всебічному та
об'єктивному розгляду скарги, суд
визнав за необхідне розгляд даної
скарги відкласти на 04.08.2014р.

В судовому засіданні 04.08.2014р.
представник скаржника подану скаргу
підтримав в повному обсязі. Скарга
мотивована тим, що копія постанова про
арешт майна надіслана боржнику з
порушенням строків відправки та
приписів Закону України «Про виконавче
провадження».

Представник стягувача в судове
засідання не з'явився. Про час та місце
розгляду повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 04.08.2014р.
представник Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві проти
задоволення скарги заперечував із
підстав викладених у письмових
поясненнях наданих в судовому
засіданні.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
відповідача та ВДВС, Господарський суд
міста Києва, встановив:

Статтею 115 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що рішення, ухвали,
постанови господарського суду, що
набрали законної сили є обов'язковими
на всій території України і
виконуються у порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

Так, за умовами ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Стаття 19 Закону України «Про виконавче
провадження» (далі - Закон) визначає, що
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону.

Згідно ст. 17 3 Закону примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом, зокрема судових наказів.

Матеріали справи свідчать, що 04.03.2014р.
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київський завод
гумових та латексних виробів"
звернулось до Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Міністерства юстиції України із
заявою про примусове виконання
дублікату наказу Господарського суду
м. Києва від 08.11.2013р. №5011-36/11517-2012.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець у 3-денний строк з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення. У
заяві про відкриття виконавчого
провадження щодо виконання рішення про
майнове стягнення стягувач має право
просити державного виконавця накласти
арешт на майно та кошти боржника та
оголосити заборону на його відчуження.

Згідно ч. 1, 2 ст. 25 Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Судом встановлено, що 11.03.2014 головним
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві було
винесено постанову ВП №42348696 "Про
відкриття виконавчого провадження"
щодо виконання дублікату наказу
Господарського суду міста Києва
№5011-36/11517-2012 від 08.11.2013 про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Кезно" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Київський
завод гумових та латексних виробів" 3
313 555 грн. 00 коп. основного боргу, 65 640
грн. 00 коп. витрат по сплаті судового
збору.

Даною постановою боржнику було
запропоновано добровільно виконати
рішення суду у семиденний строк з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження не пізніше
наступного дня надсилається стягувачу,
боржнику та органу (посадовій особі),
який видав виконавчий документ (ч. 5 ст.
25 Закону).

Відповідно до п. 1 ст. 75 Закону після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення.

20.05.2014р. Відділом примусового виконання
рішень державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у м. Києві
було винесено постанову ВП №42348696 «Про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження».

Згідно ч. 1, 2 ст. 57 Закону України "Про
виконавче провадження" арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про
виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Тобто, вказаною нормою Закону
регулюється лише черговість звернення
стягнення на належне боржнику майно, а
не черговість накладення арешту, як
помилково вважає скаржник, що свідчить
про безпідставність доводів скаржника
про порушення державним виконавчем
вимог ст. 52 Закону в частині
одночасного накладення арешту на майно
та кошти, право на накладення якого під
час відкриття виконавчого провадження
передбачено ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження".

До того ж, на даний час доказів того, що
державним виконавцем вчиняються
будь-які дії зі звернення стягнення на
належне боржнику майно, з порушення
визначеної ст. 52 Закону черговості суду
не надано.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 57
Закону України "Про виконавче
провадження" копії постанови
державного виконавця про арешт коштів
чи майна боржника надсилаються не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення боржнику та банкам чи
іншим фінансовим установам або
органам, зазначеним у частині другій
цієї статті та органам, що ведуть
Державний реєстр обтяжень рухомого
майна. Постанова державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника може
бути оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження», копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі.

Згідно п. 1 ст. 35 Закону України «Про
виконавче провадження», за наявності
обставин, що перешкоджають провадженню
виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів.

З матеріалів виконавчого провадження
встановлено, що ПАТ «Кезно» не
звертались до відділу з підстав
відкладення провадження виконавчих
дій у зв'язку з несвоєчасним отриманням
постанови про відкриття виконавчого
провадження, та жодним чином не
повідомляли Відділ про намір в термін
наданий для самостійного виконання
рішення суду виконати його, та взагалі
станом на 04.08.2014 жодних дій спрямованих
на виконання даного рішення суду,
Позивачем не здійснено, а отже слід
зазначити, що несвоєчасне отримання
даної постанови боржником не є
підставою для скасування постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, а лише
спробою боржника уникнути виконання
рішення суду, виконання якого, згідно
ст. 115 Господарського процесуального
кодексу України є обов'язковим для
виконання на всій території України і
виконуються у порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що постанова №42348696 «Про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження» була
надіслана боржнику 22.05.2013, тобто з
порушенням вимог ч. 4 ст. 57 Закону
України "Про виконавче провадження".

Проте, таке порушення державним
виконавцем вимог законодавства не є
безумовною підставою для скасування
спірних постанов державної виконавчої
служби, які винесенні згідно вимог ч. 2
ст. 25 Закону України "Про виконавче
провадження"

(аналогічна думка викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 27.01.2014р. у справі
№5011-55/3660-2012).

Вказаний процесуальний строк
пов'язаний з оскарженням рішення
державного виконавця і не може бути
формальною підставою для скасування
постанов про накладення арешту на
майно боржника, які винесені у
відповідності до вимог ст. ст. 25, 57
Закону одночасно з постановами про
відкриття виконавчих проваджень, з
метою забезпечення виконання рішення,
втім може бути підставою для
відкладення виконавчих дій, оскільки
згідно ст. 35 Закону за наявності
обставин, що перешкоджають провадженню
виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів.

Викладене спростовує доводи скаржника,
про те, що його права у виконавчих
провадженнях можливо відновити лише
шляхом скасування постанов про арешт
майна боржника та заборони на його
відчуження.

При цьому, слід врахувати, що за умовами
ст. 32 Закону України "Про виконавче
провадження" заходами примусового
виконання рішень є: 1) звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб; 2)
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення в боржника і
передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; 4) інші заходи,
передбачені рішенням.

Вчинення державним виконавцем
будь-яких заходів примусового
виконання рішення не позбавляє
боржника права добровільно виконати
рішення суду, яке в силу ст. 115
Господарського процесуального кодексу
України є обов'язковим на всій
території України і за невиконання
якого нормами чинного законодавства
встановлена відповідальність.

Слід зауважити і на те, що не зважаючи
на тривалий час, який пройшов з дати
прийняття рішення господарського суду
міста Києва про задоволення позовних
вимог скаржником не надано жодних
доказів про вжиття ним будь-яких
заходів направлених на добровільне
виконання рішення суду.

Тоді як, в п. 2.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 № 74/5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 15.12.1999 за № 865/4158 вказано, що
особи, які беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов'язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення повного і
своєчасного вчинення виконавчих дій.

Посилання боржника на те, що ст. 52
Закону передбачено, що стягнення на
майно боржника звертається лише у разі
відсутності або недостатності коштів
для задоволення вимог стягувача не
приймаються судом до уваги, оскільки

Згідно п. 5 ст. 52 вказаної норми Закону у
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.

Отже, дана норма передбачає можливість
звернення стягнення і на грошові кошти
і на майно боржника, які діють
одночасно.

Отже, суд приходить до висновку, що
постанова ВП №42348696 від 20.05.2014 «Про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження» винесена
державним виконавцем з метою захисту
інтересів стягувача та у відповідності
до ст. 52 Закону.

Також слід зазначити, що згідно ст. 52
Закону боржник має право запропонувати
ті види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення, проте черговість стягнення
на кошти та інше майно боржника все ж
таки остаточно визначається державним
виконавцем. При цьому скористатись
таким правом боржник мав до винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

За результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту, визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, чи
визнає недійсними наслідки виконавчих
дій, або зобов'язує орган Державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав, або
визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє (ч. 6 п.
7 Роз'яснення Президії Вищого
господарського суду України № 04-5/365 від
28.03.2002).

Враховуючи викладене господарський
суд вважає, що скарга Аграрного фонду
задоволенню не підлягає повністю.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Публічного
акціонерного товариства «Кезно»
відмовити.

СуддяТ.Ю. Трофименко