ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2014 р.Справа № 915/397/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Бєляновського В.В.,

Суддів: Мишкіної М.А.,

Будішевської Л.О.

при секретарі - Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників:

Від позивача: Потапов В.М.

Від відповідача:Старунська Н.А.,
Гридасова О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Миколаївського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 26.05.2014 р.

у справі № 915/397/14

за позовом Міського комунального
підприємства "Миколаївводоканал"

до Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування
рішення адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
152-ріш. від 24.12.2013р.

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року Міське
комунальне підприємство
"Миколаївводоканал" звернулося до
господарського суду Миколаївської
області з позовом до Миколаївського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним та скасування
рішення адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
152-ріш від 24.12.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим,
що в діях позивача відсутні порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, які вказані в
оспорюваному рішенні.

Миколаївське обласне територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України не визнало позов посилаючись
на те, що викладені позивачем в
обґрунтування пред'явлених вимог
доводи ґрунтуються на невірній оцінці
обставин справи та неправильному
застосуванні законодавства і
позивачем не доведено тих обставин, на
які він посилається як на підставу
своїх вимог.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 26.05.2014 року
(суддя -Фролов В.Д.) позов задоволено з
мотивів обґрунтованості позовних
вимог, визнано недійсним та скасовано
рішення адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
24.12.2013р. № 152-ріш у справі № 1-26.213/146-2013
«Про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та
накладення штрафу».

В апеляційній скарзі Миколаївське
обласне територіальне відділення
Антимонопольного комітету України
просить зазначене рішення
господарського суду Миколаївської
області скасувати повністю та прийняти
нове рішення, яким повністю відмовити в
позові. Апеляційна скарга обґрунтована
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, невідповідністю
викладених у рішенні висновків
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального
права та порушенням норм
процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
заперечує проти її задоволення
посилаючись на безпідставність
викладених у ній доводів і просить
оскаржуване рішення місцевого суду
залишити без змін, вважаючи його
законним та обґрунтованим.

Обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, вислухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, рішенням адміністративної
колегії Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
24.12.2013р. № 152-ріш у справі №1-26.213/146-2013
«Про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та
накладення штрафу», визнано МКП
"Миколаївводоканал" таким, що протягом
2012 року у територіальних межах міста
Миколаєва Миколаївської області, де
розташовані мережі, які належать або
використовуються МКП
"Миколаївводоканал", займало
монопольне (домінуюче) становище на
ринку надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, як таке, що не мало на
цьому ринку жодного конкурента (п. 1);

- визнано, що дії МКП
"Миколаївводоканал", які полягають у
включенні у договір про надання послуг
з централізованого постачання
холодної води та водовідведення від
20.12.2012р. №.10700088, укладений з фізичною
особою - мешканкою приватного сектору
ОСОБА_5 (АДРЕСА_1), умови, згідно якої
зменшення розміру оплати
застосовується лише у разі відсутності
споживача та/або членів його сім'ї
терміном не менше ніж 24 доби, що не
передбачено положеннями чинного
законодавства, порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим пунктом 2
статті 50, частиною першою статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", а саме: зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку у вигляді дій, що можуть
призвести до ущемлення інтересів
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку (п. 2);

- визнано, що дії МКП
"Миколаївводоканал", які полягають у
включенні у договір про надання послуг
з централізованого постачання
холодної води та водовідведення від
06.12.2012р. № 00400151, укладений з фізичною
особою - мешканцем приватного сектору
ОСОБА_6 (АДРЕСА_2), умови, згідно якої
зменшення розміру оплати
застосовується лише у разі відсутності
споживача та/або членів його сім'ї
терміном не менше ніж 24 доби, що не
передбачено положеннями чинного
законодавства, порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим пунктом 2
статті 50, частиною першою статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", а саме: (зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку у вигляді дій, що можуть
призвести до ущемлення інтересів
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку (п. 3);

- за вчинення порушення, зазначеного в
п. 2 цього рішення, накладено на МКП
"Миколаївводоканал" штраф відповідно
до абзацу другого частини 2 ст. 52 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" у розмірі 68000 гривень (п. 4);

- за вчинення порушення, зазначеного в
п. 3 цього рішення, накладено на МКП
"Миколаївводоканал" штраф відповідно
до абзацу другого частини 2 ст. 52 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" у розмірі 68000 гривень (п. 5).

Згідно з п. 6 цього рішення
позивача зобов'язано припинити
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, зазначене в
пунктах 2, 3 цього рішення, шляхом
приведення умов договорів про надання
послуг з централізованого постачання
холодної води та водовідведення, що
укладаються з фізичними особами -
мешканцями приватного сектору, у
відповідність до вимог чинного
законодавства, про що повідомити
територіальне відділення у
двомісячний строк з дня одержання
цього рішення.

Пунктом 7 рішення зобов'язано МКП
"Миколаївводоканал" оприлюднити за
власні кошти пункти 1, 2, 3, 4, 5, 6 цього
рішення в офіційному друкованому
віданні Миколаївської обласної ради у
місячний термін з дня набуття ним
законної сили, про що повідомити
територіальне відділення з наданням
усіх підтверджуючих документів у
п'ятиденний строк з дня розміщення
публікації.

Приймаючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції застосував
до спірних правовідносин статті 1, 5
Закону України «Про Антимонопольний
комітет України», статті 1, 2, 13 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції», абзац другий п. 4 ст. 179, п. 6
ст. 80 ГК України, та виходив із того, що
умови договору про надання послуг з
централізованого постачання та
водовідведення в редакції МКП
"Миколаївводоканал" передбачають
зменшення розміру плати за послуги у
разі тимчасової відсутності споживача
та/або членів його сім'ї на підставі
письмової заяви та офіційного
документа, що підтверджує його/їх
відсутність не менше 24 доби, але
матеріали справи не містять жодного
доказу того, що включення у договір
умови про 24 доби якимось чином могло б
ущемляти інтерес споживача або
створити перешкоди в одержанні
споживачем послуг чи унеможливлювало б
одержання послуг. Крім того, в
оспорюваному рішенні не відображено в
чому конкретно полягають відповідні
наслідки, що могли б настати в
результаті застосування умови про 24
доби, які мають ознаки зловживання
монопольним становищем.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком, оскільки він
зроблений без аналізу та врахування
даних, що містяться в матеріалах
справи, та вимог закону, що регулює
спірні правовідносини.

Надання послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення,
зокрема, регулюється Законом України
"Про житлово-комунальні послуги",
Законом України "Про питну воду і питне
водопостачання", а також Правилами
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної і
гарячої води і водовідведення,
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (далі
- Правила).

Відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі, зокрема, типового
договору, типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, чи у випадках, передбачених
законом, іншим органом державної влади,
коли сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови.

Згідно ч. 3 ст. 184 ГК України
укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених статтею 179 цього
Кодексу, не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" одним із
обов'язків виконавця є підготовка та
укладення із споживачем договору на
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Пунктом 8 вищевказаних Правил
передбачено, що послуги надаються
споживачеві згідно з договором, що
оформляється на основі типового
договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

Типовий договір про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (надалі - типовий
договір) затверджено Постановою
Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р.
№ 630.

Дослідивши наявні у справі договори
про надання послуг з централізованого
постачання холодної води і
водовідведення від 20.12.2012р., від 06.12.2012р.,
укладені між МКП "Миколаївводоканал"
та споживачами ОСОБА_5 і ОСОБА_6, колегія
суддів вважає правильним висновок
Миколаївського обласного
територіального відділення АМК
України стосовно невідповідності умов
даних договорів чинному законодавству
та типовому договору, затвердженому
нормативно-правовим актом вищого
органу виконавчої влади.

Так, при визначенні прав
споживача та зобов'язань виконавця, МКП
"Миколаївводоканал" встановило в
договорі умови, які стосуються права
споживача та відповідно обов'язку
виконавця щодо зменшення розміру плати
за послуги у разі тимчасової
відсутності споживача та/або членів
його сім'ї на підставі письмової заяви
споживача та офіційного документа, що
підтверджує його/їх відсутність,
терміном не менше 24 діб (довідка з місця
тимчасового проживання, роботи,
лікування, навчання, проходження
військової служби, відбування
покарання) - підпункт 7 пункту 15 та
підпункт 10 пункту 18 договору
відповідно.

Посилання місцевого суду на те, що
позивачем зазначену умову в договори
внесено на виконання рішення
Миколаївської міської ради від 11.07.2000р.
№ 21/10, яким було затверджено «Порядок
звільнення окремих членів сім'ї
споживача від оплати за послуги з водо -
газопостачання та водовідведення при
їх тимчасовій відсутності за основним
місцем проживання», є безпідставним. Як
зазначено, у вступній частині
вказаного Порядку, його було
розроблено згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 30.12.1997р.
№ 1497. Проте, постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005р. № 630
раніше прийнята постанова від 30.12.1997р.
№ 1497 була визнана такою, що втратила
чинність, а також затверджено Правила
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення та
Типовий договір про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 1
пункту 29 чинних Правил, споживач має
право на зменшення розміру плати у разі
тимчасової відсутності споживача
та/або членів його сім'ї на підставі
письмової заяви споживача та
офіційного документа, що підтверджує
його/їх відсутність (довідка з місця
тимчасового проживання, роботи,
лікування, навчання, проходження
військової служби, відбування
покарання). Аналогічне положення
міститься в підпункті 14 пункту 32 цих
Правил в переліку обов'язків виконавця.

Також, відповідно до підпункту 7 пункту
16 та підпункту 14 пункту 19 Типового
договору наведене положення викладено
в наступній редакції: - споживач має
право та виконавець зобов'язаний
відповідно на зменшення розміру плати
за послуги у разі тимчасової
відсутності споживача та/або членів
його сім'ї на підставі письмової
заяви та офіційного документа, що
підтверджує його/їх відсутність
(довідка з місця тимчасового
проживання, роботи, лікування,
навчання, проходження військової
служби, відбування покарання).

Таким чином, чинними нормативно -
правовими актами не встановлено
обмеження у термінах відсутності
споживача та/або членів його сім'ї для
можливості зменшення розміру оплати
послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України
господарський суд не застосовує акти
державних та інших органів, якщо ці
акти не відповідають законодавству
України.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що МКП
"Миколаївводоканал" безпідставно та
неправомірно зменшило обсяг обов'язків
виконавця, які не передбачені Типовим
договором та чинним законодавством, що,
в свою чергу, звужує права споживача на
зменшення розміру плати за послуги у
разі його тимчасової відсутності.

Таким чином, укладення договору у такій
редакції та встановлення в ньому умови,
згідно з якою право на зменшення
розміру плати за послуги у споживача
виникає лише у разі його та/або членів
його сім'ї тимчасової відсутності
терміном не менше ніж 24 доби, що не
передбачено нормами чинного
законодавства, може призвести як
наслідок до необґрунтованих
фінансових втрат споживача.

Матеріалами справи підтверджується, що
в 2012 році МКП "Миколаївводоканал" у
територіальних межах міста Миколаєва,
де розташовані мережі, які йому
належать або використовуються, займало
монопольне (домінуюче) становище на
ринку надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, як таке, що не мало на
цьому ринку жодного конкурента.

Зазначена обставина свідчить про те, що
споживач не мав можливості вибору
іншого контрагента та був змушений
укласти договір про надання послуг з
централізованого постачання холодної
води і водовідведення у підготовленій
позивачем редакції.

Приймаючи до уваги підготовку і
укладання МКП "Миколаївводоканал"
договору про надання послуг з
централізованого постачання холодної
води та водовідведення у редакції, що
не відповідає чинному законодавству, а
також монопольне становище
останнього, апеляційний господарський
суд приходить до висновку щодо
існування великої ймовірності
ущемлення інтересів споживачів послуг
з централізованого постачання
холодної води та
водовідведення-фізичних осіб на
одержання цих послуг у порядку та на
умовах, встановлених чинним
законодавством.

Вказані дії МКП "Миколаївводоканал" є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, яке
передбачено пунктом 2 ст. 50 та частиною 1
ст. 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", а саме:
зловживання монопольним становищем на
ринку шляхом вчинення дій, що можуть
призвести до ущемлення інтересів інших
суб'єктів господарювання або
споживачів, які неможливо було б
вчинити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Обов'язок доведення в суді факту
зайняття суб'єктом господарювання
монопольного (домінуючого) становища
на ринку покладається на
Антимонопольний комітет України або
його територіальне відділення, яке є
стороною у справі.

Як вбачається з оспорюваного рішення,
при проведенні необхідних досліджень
для визначення монопольного становища
позивача відповідачем дотримано
відповідних правових норм, зокрема,
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням Антимонопольного
комітету України від 05.03.2002р. № 49-р.

За змістом приписів ст. 12 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" суб'єкт господарювання,
який заперечує зайняття ним
монопольного (домінуючого) становища
на ринку товару, має довести, що він
зазнає значної конкуренції.

Належних доказів, які б свідчили про те,
що позивач зазнавав значної
конкуренції на ринку надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення у територіальних межах
м. Миколаєва у 2012 році позивачем до суду
не подано і таких доказів в матеріалах
справи не міститься.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели чи
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції,
зокрема обмеження
конкурентоспроможності інших
суб'єктів господарювання, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умови існування
значної конкуренції на ринку.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 14 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
конкурентного законодавства» від
26.12.2011р. № 15, для кваліфікації дій
суб'єктів господарювання як
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, або як
антиконкурентних узгоджених дій, або
як недобросовісної конкуренції не є
обов'язковим з'ясування настання
наслідків у формі відповідно
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, ущемлення інтересів інших
суб'єктів господарювання (конкурентів,
покупців) чи споживачів, зокрема через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків. Достатнім є
встановлення самого факту вчинення
дій, визначених законом як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем
(частина друга статті 13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції").

Отже, безпідставним є посилання
місцевого суду на те, що в оспорюваному
рішенні не відображено в чому
конкретно полягають відповідні
наслідки, що могли б настати в
результаті застосування умови про 24
доби.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України
"Про захист економічної конкуренції" за
порушення, передбачене пунктом 2 статті
50 цього Закону, накладається штраф у
розмірі до десяти відсотків доходу
(виручки) суб'єкта господарювання від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за останній звітний рік, що
передував року, в якому накладається
штраф.

З наявних у справі матеріалів
вбачається, що дохід (обсяг виручки) МКП
«Миколаївводоканал» від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за 2012
рік становить 142 529 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що штраф було визначено
відповідачем без порушення
допустимого розміру і з врахуванням
сукупних обставин, які впливають на
його визначення.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 15 «Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства» зазначено, що стаття 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" не містить положень
стосовно мінімальної кількості фактів
(подій), яка вважалася б достатньою для
кваліфікації дій суб'єктів
господарювання за ознаками
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем. Отже, в принципі й
одноразове

відповідне порушення, належним чином
встановлене й доведене, може бути
підставою для здійснення такої
кваліфікації.

Разом з тим, оспорюваним рішенням за
одне порушення законодавства про
захист економічної конкуренції, яке
полягало у включенні у договір про
надання послуг з централізованого
постачання холодної води та
водовідведення умови про 24 доби,
встановлене й доведене двома фактами
(договір від 20.12.2012р., укладений зі
споживачем ОСОБА_5 та договір від
06.12.2012р., укладений зі споживачем
ОСОБА_6), на позивача двічі було
накладено відповідачем штраф у розмірі
68 000 грн., що суперечить ст. 61
Конституції України, згідно з якою
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Колегією суддів не приймаються до
уваги заперечення представника
позивача проти задоволення скарги.

Виходячи із законодавчо визначеного
поняття "житлово - комунальні послуги",
наведеного у статті 1 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення
відносяться до житлово-комунальних
послуг.

Згідно зі статтею 19 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання" відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Пунктом 1 частини першої статті 20
вказаного Закону визначено, що
споживач зобов'язаний, зокрема, укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем на
основі Типового договору.

Як вбачається з оспорюваного рішення,
листом від 15.11.2013р. № 1719 МКП
«Миколаївводоканал» повідомило
Миколаївське обласне територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України про те, що відповідно до
положень Закону України «Про житлово -
комунальні послуги», підприємство є
виробником послуг з водопостачання та
водовідведення, отже відповідно саме
йому належало коло прав та обов'язків
встановлене Типовим договором,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005р. № 630.

Інші доводи позивача, покладені в
обґрунтування пред'явлених вимог, до
уваги прийняті бути не можуть, оскільки
не відповідають правильному розумінню
характеру спірних правовідносин,
предмету спору та доказування і
значення для спору не мають.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем, всупереч вимог вказаних
норм закону, не надано ні суду першої
інстанції, ані суду апеляційної
інстанції належних доказів, які б
спростували висновки Миколаївського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
викладені у рішенні № 152-ріш від 24.12.2013
року.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду підлягає
скасуванню з підстав неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права, з прийняттям
нового рішення про задоволення позову
в частині визнання недійсним та
скасування п. 5 спірного рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
щодо накладення на МКП
«Миколаївводоканал» повторного штрафу
у розмірі 68 000 грн., а в решті частини у
задоволенні позову має бути відмовлено
з мотивів необґрунтованості позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України,
Одеський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
задовольнити.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 26 травня 2014
року у справі № 915/397/14 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати п. 5
рішення адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
24.12.2013р. № 152-ріш щодо накладення на МКП
«Миколаївводоканал» за вчинення
порушення, зазначеного в пункті 3 цього
рішення, штрафу відповідно до абзацу
другого частини другої статті 52 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» в розмірі 68 000 грн.

В решті частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя:
Бєляновський В.В.

Судді:
Мишкіна М.А.

Будішевська Л.О.