ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року Справа № 910/6902/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого Н.
Волковицької Л. Рогачза участю
представників:прокуратури Кузнецова
Ю.В. - прокурор відділу Генеральної
прокуратури Українипозивачане
з'явилися (про час і місце судового
засідання повідомлено
належно)відповідачаЗолотарьов О.М. -
директор, протокол № 1 від 25.09.2003
р.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
"Енергозберігаючі системи"на
постановувід 14.05.2014 р. Київського
апеляційного господарського судуу
справі№ 910/6902/13 господарського суду м.
Києваза позовомЗаступника прокурора
Житомирської області в інтересах
держави в особі: - Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Житомирській
області; - Житомирської обласної радидо
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Енергозберігаючі
системи"пророзірвання договору та
стягнення 161 849,40 грн.В С Т А Н О В И В :

У квітні 2013 р. заступник прокурора
Житомирської області в інтересах
держави в особі Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Житомирській області та
Житомирської обласної ради звернувся
до господарського суду м. Києва з
позовом до ТОВ "НВП "Енергозберігаючі
системи" про стягнення з відповідача на
користь Житомирської обласної ради
збитків у розмірі 161 849,40 грн.,
посилаючись на приписи статей 623, 629, 875,
883 Цивільного кодексу України та статті
193, 224 Господарського кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища
та ТОВ "НВП "Енергозберігаючі системи"
29.08.2012 р. було укладено договір, за
умовами якого відповідач, як підрядник,
зобов'язувався виконати роботи з
будівництва споруд для очищення
стічних вод станції знезалізнення в с.
Висока Піч та пусконалагоджувальні
роботи. При цьому, позивачем за умовами
пункту 3.1 договору було перераховано
відповідачу аванс у суму 161 849,40 грн.

Проте, в строк, обумовлений у пункті 8.1
договору - до 31.12.2012 р. відповідачем
зобов'язання виконані не були, що
підтверджується листами Комітету
технічного нагляду за будівництвом в
Житомирській області та м. Житомир, а
претензія позивача була залишена
відповідачем без задоволення.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "НВП
"Енергозберігаючі системи" просило
відмовити у її задоволенні, вказуючи на
те, що товариством виконувались
будівельні роботи за проектом
"Будівництво споруд для очищення
стічних вод станції знезалізнення в м.
Висока Піч", а сплачений позивачем
аванс у розмірі 161 849,40 грн. витрачено у
відповідності до умов договору на
придбання матеріалів та обладнання.
Проте, у зв'язку з виявленням у
кошторисі помилок, які виникли не з
вини відповідача, фактично виконані
товариством роботи не приймаються з
посиланням на невідповідність
кошторису, який пройшов державну
експертизу. При цьому, відповідач
зазначав, що технагляду Замовника були
передані всі накладні, сертифікати
відповідності на матеріали, журнал
виконання робіт, акти скритих робіт,
документи на перевезення матеріалів,
документи на роботу техніки на
будівельному майданчику.

Відповідач вказував також на те, що
звертаючись до суду з позовом до
підрядника з вимогою стягнути з
останнього суми внесеної попередньої
оплати, не вказує на правові підстави
для стягнення таких коштів,
обґрунтовуючи позовні вимоги тільки
несвоєчасним та частковим виконанням
підрядником робіт за договором. Разом з
цим, в порядку статті 849 Цивільного
кодексу України, підряднику вимога
щодо відмови від договору не
направлялась, а зі змісту надісланої
претензії вбачається вимога про
повернення коштів.

ТОВ "НВП "Енергозберігаючі системи"
вказувало, що за приписами частини 4
статті 653 Цивільного кодексу України з
моменту зміни або розірвання договору
сторони не можуть вимагати того, що
було ними вже виконано, за виключенням
випадку, коли це передбачено законом
або договором, а статтею 853 вказаного
Кодексу встановлено, що замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи та недоліки. При цьому,
відмова замовника від підписання акта
виконаних робіт за договором підряду
за відсутності своєчасно наданих
зауважень до виконаних робіт не
звільняє замовника від обов'язку їх
оплати.

Отже, як зазначав відповідач, замовник
в порушення вимог статей 853, 882
Цивільного кодексу України
безпідставно відмовився від прийняття
робіт, своєчасно не заявивши про їх
недоліки (за наявності таких), і це не
звільняє позивача від обов'язку
здійснення оплати робіт за договором
підряду, що також підтверджується і
правовою позицією, викладеною Вищим
господарським судом України у
постанові від 11.05.2012 р. у справі №
21/5005/14068/2011.

03.12.2013 р. до господарського суду м. Києва
надійшла заява прокурора про зміну
предмету позову від 28.11.2013 р. № 05/2/1-2083-13,
яка була підтримана позивачами та
прийнята судом до розгляду, у якій
прокурор, посилаючись на приписи
статей 22, 623, 629, 849, 858, 875, 883 Цивільного
кодексу України, статті 193, 224
Господарського кодексу України та
умови договору, просив суд (том 2 а.с.
224-227):

- розірвати договір про виконання робіт
№ 7р, укладений 29.08.2012 р. між ТОВ "НВП
"Енергозберігаючі системи" та
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Житомирській області ;

- стягнути з ТОВ "НВП "Енергозберігаючі
системи" на користь Житомирської
обласної ради збитків (суми сплаченого
авансу) у розмірі 161 849,40 грн.

У заяві, яка надійшла до суду 17.02.2014 р.,
прокурор просив суд стягнути суму
збитків у розмірі 161 849,40 грн. на користь
сторони за договором - Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Житомирській
області (том 3 а.с. 62).

ТОВ "НВП "Енергозберігаючі системи"
подало до суду клопотання в порядку
статей 22, 80 Господарського
процесуального кодексу України, у
якому просило припинити провадження у
справі в частині позовних вимог
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Житомирській області у зв'язку з
ліквідацією на підставі постанови
Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р.
№ 159 "Про ліквідацію територіальних
органів Міністерства охорони
навколишнього природного середовища"
та відмовити у задоволенні позову щодо
стягнення коштів на користь
Житомирської обласної ради за
безпідставністю вимог (т. 2 а.с. 43-45).

Рішенням господарського суду м. Києва
від 18.02.2014 р. (судді: Дупляк О.М.,
Васильченко Т.В., Куркотова Є.Б.) позов
задоволено частково, стягнуто з ТОВ
"НВП "Енергозберігаючі системи" на
користь Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Житомирській області грошові кошти в
сумі 161 849,40 грн. В решті позову
відмовлено.

Мотивуючи рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог,
встановивши, що спірний договір № 7р
припинив свою дію 31.12.2012 р. у зв'язку із
закінченням строку, на який його було
укладено, а приписами чинного
законодавства передбачено можливість
розірвання лише чинного договору, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
вимоги про розірвання вказаного
договору не підлягають задоволенню.

Разом з цим, задовольняючи позовні
вимоги в частині стягнення збитків суд
першої інстанції дійшов висновку щодо
доведеності та обґрунтованості
позовних вимог, не взявши до уваги
надані відповідачем видаткові,
податкові, товарно-транспортні
накладні, платіжні доручення та звіт
про придбання обладнання та матеріалів
вих. № 1/5 від 14.05.2013 р., визнавши вказані
докази неналежними з огляду на
відсутність у вказаних документах
посилання на договір № 7р від 29.08.2012 р.
та складання звіту і надіслання його
позивачу вже після припинення дії
договору. При цьому, судом першої
інстанції було зазначено, що надані
відповідачем довідки про вартість
виконаних будівельних робіт та витрати
за листопад 2012 р., січень 2013 р., акти
вартості устаткування, що придбавалося
виконавцем робіт, які містять
посилання на договір та проект, який
мав бути виконаний за його умовами,
також не взяті судом до уваги, оскільки
не містять підпису замовника, а тому не
можуть вважатись належним доказом
використання перерахованих
відповідачу на підставі умову договору
коштів за цільовим призначенням.

За апеляційною скаргою ТОВ "НВП
"Енергозберігаючі системи" Київський
апеляційний господарський суд (судді:
Рябуха В.І., Кондес Л.О., Ропій Л.М.),
переглянувши рішення господарського
суду м. Києва від 18.02.2014 р. в
апеляційному порядку, постановою від
14.05.2014 р. залишив його без змін з тих же
підстав.

ТОВ "НВП "Енергозберігаючі системи"
подало до Вищого господарського суду
України касаційну скаргу, в якій
просить рішення та постанову
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги невідповідністю судових рішень
нормам матеріального та
процесуального права та винесення
судами оскаржуваних рішень без надання
належної оцінки всім доводам сторін.

Скаржник зазначає, що судами залишено
поза увагою доводи відповідача про
використання ним перерахованого
позивачем авансу згідно з умовами
договору на закупівлю матеріалів та
обладнання, при цьому, доказів у
відповідності до пункту 5.3 договору
щодо використання коштів відповідачем
в інших цілях, не передбачених
договором, позивачем не надано, що
свідчить про відсутність підстав для
повернення цих коштів замовнику.

При цьому, заявник касаційної скарги
наголошує, що ним виконані роботи
згідно з договором, в той час, як
прокурором та позивачами доказів
невиконання підрядником робіт, у
відповідності до приписів, зокрема,
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, не
надано.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутніх у судовому
засіданні прокурора та представника
відповідача, перевіривши наявні
матеріали справи на предмет
правильності застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та
апеляційної інстанції, 29.08.2012 р. між
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Житомирській області (замовник) та ТОВ
"НВП "Енергозберігаючі системи"
(підрядник) було укладено договір № 7р
на будівництво споруд для очищення
стічних вод станції знезалізнення в с.
Висока Піч Житомирського району, за
умовами пункту 1.1 якого замовник
доручив, а підрядник взяв на себе
зобов'язання з виконання робіт з
будівництва споруд для очищення
стічних вод станції знезалізнення в с.
Висока Піч Житомирського району та
пусконалагоджувальні роботи.

Відповідно до пункту 8.1 договору термін
дії договору до 31.12.2012 р.

Згідно з пунктами 1.2 та 1.3 договору
замовник фінансує виконання робіт в
сумі 539 498,00 грн., в т.ч. ПДВ, джерело
фінансування - обласний фонд охорони
навколишнього природного середовища,
КЕКВ-2123.

У розділі 3 договору сторони погодили
умови фінансування та порядку
розрахунків, передбачивши наступні
умови:

- вартість робіт за договором складає 539
498,00 грн., в тому числі ПДВ (пункт 3.1
договору);

- аванс в сумі 161 849,40 грн.
перераховується замовником після
підписання договору сторонами (пункт 3.2
договору);

- отриманий аванс (попередню оплату)
виконавець використовує на придбання
обладнання та матеріалів протягом
трьох місяців з дня отримання коштів,
про що складається і надається
замовнику звіт (пункт 3.3. договору);

- оплата за виконані етапи робіт
проводиться на підставі наданих
довідок форми КБ-2в, КБ-3, підписаних
замовником, підрядником та
організацією, що здійснює технагляд
(пункт 3.4 договору);

- остаточні розрахунки за виконані
роботи проводиться після виконання
підрядником всіх передбачених
проектно - кошторисною документацією
робіт та складання замовником і
підрядником про це акта здачі -
приймання (пункт 3.5 договору).

Судами під час розгляду справи
встановлено, що на виконання пункту 3.2
договору Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в Житомирській області на
підставі рахунку на оплату від 29.08.2012 р.
№ 8 було перераховано відповідачу
аванс в сумі 161 849,40 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями від 29.08.2012 р. № 26 та від
29.08.2012 р. № U1315494.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судами під час
розгляду справи, відповідно до
підпунктів 2.1.4, 2.1.5 пункту 2.1 договору,
замовник зобов'язався приймати
виконані роботи по формах КБ-2в, КБ-3 та
підписувати їх в частині виконаних
робіт; перераховувати кошти тільки за
фактично виконані роботи після
отримання довідок за формами КБ-2в та
КБ-3 за попередній місяць, підписаних
підрядником, замовником та комітетом
технічного нагляду за будівництвом
Житомирської області та м. Житомир,
філія Управління капітального
будівництва Житомирської
облдержадміністрації.

У підпунктах 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 пункту 2.2
договору зазначено, що підрядник
зобов'язався виконувати роботи згідно
кошторисної документації з
дотриманням БНіП, ТУ та інших
нормативних документів, які
регламентують їх виконання; в кінці
кожного місяця спільно із замовником
складати і підписувати акти виконаних
робіт по формах КБ-2в та КБ-3; по
закінченні робіт скласти кінцевий акт,
виявлені під час якого недоліки
усунути за свій рахунок у визначені
сторонами строки; використовувати
отримані від замовника кошти виключно
на передбачені цим договором цілі.

Частиною 1статті 837 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду (частина 1 статті 846 вказаного
Кодексу).

Статтею 875 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

Згідно зі статтею 877 цього Кодексу,
підрядник зобов'язаний здійснювати
будівництво та пов'язані з ним
будівельні роботи відповідно до
проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які
ставляться до робіт та до кошторису, що
визначає ціну робіт. Підрядник
зобов'язаний виконати усі роботи,
визначені у проектній документації та
в кошторисі (проектно-кошторисній
документації), якщо інше не встановлено
договором будівельного підряду.

Договором будівельного підряду мають
бути визначені склад і зміст
проектно-кошторисної документації, а
також має бути визначено, яка із сторін
і в який строк зобов'язана надати
відповідну документацію.

Підрядник, який виявив у ході
будівництва не враховані проектною
документацією роботи і необхідність у
зв'язку з цим проведення додаткових
робіт і збільшення кошторису,
зобов'язаний повідомити про це
замовника.

У разі неодержання від замовника в
розумний строк відповіді на своє
повідомлення підрядник зобов'язаний
зупинити відповідні роботи з
віднесенням збитків, завданих цим
зупиненням, на замовника. Замовник
звільняється від відшкодування цих
збитків, якщо доведе, що у проведенні
додаткових робіт немає необхідності.

Якщо підрядник не виконав обов'язку,
встановленого частиною третьою цієї
статті, він позбавляється права
вимагати від замовника плату за
виконані додаткові роботи і права на
відшкодування завданих цим збитків,
якщо не доведе, що його негайні дії були
необхідними в інтересах замовника,
зокрема у зв'язку з тим, що зупинення
роботи могло призвести до знищення або
пошкодження об'єкта будівництва.

До договору будівельного підряду
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законом (частина 3 статті 875 Цивільного
кодексу України).

Статтею 849 Цивільного кодексу України
передбачені права замовника під час
виконання роботи та встановлено, що
замовник має право у будь-який час
перевірити хід і якість роботи, не
втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав
роботу або виконує її настільки
повільно, що закінчення її у строк стає
явно неможливим, замовник має право
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане
очевидним, що вона не буде виконана
належним чином, замовник має право
призначити підрядникові строк для
усунення недоліків, а в разі
невиконання підрядником цієї вимоги -
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків або
доручити виправлення роботи іншій
особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до
закінчення роботи відмовитися від
договору підряду, виплативши
підрядникові плату за виконану частину
роботи та відшкодувавши йому збитки,
завдані розірванням договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є вимога
прокурора про розірвання договору про
виконання робіт № 7р, укладений 29.08.2012 р.
та стягнення з ТОВ "НВП
"Енергозберігаючі системи" збитків
(суми сплаченого авансу) у розмірі 161
849,40 грн., з посиланням на приписи статей
22, 623, 629, 849, 858, 875, 883 Цивільного кодексу
України, статті 193, 224 Господарського
кодексу України та умови договору, з
огляду на невиконання підрядником
передбачених договором робіт у
визначений умовами договору строк.

За приписами статті 224 Господарського
кодексу України, на яку прокурор
посилався в обґрунтування позовних
вимог про стягнення збитків, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного
кодексу України, особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками, зокрема, є
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення, як -
то: - протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; - шкідливий
результат такої поведінки (збитки); -
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; - вина
правопорушника.

Здійснюючи судовий розгляд справи та
задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з ТОВ "НВП "Енергозберігаючі
системи" збитків у розмірі 161 849,40 грн.,
заявлених прокурором до стягнення на
підставі статей 22, 623, 629, 849, 858, 875, 883
Цивільного кодексу України, статті 193,
224 Господарського кодексу України ,
судом першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції
було зазначено, що надані
відповідачем докази не можуть
вважатись належним виконанням умов
спірного договору, оскільки з жодної з
наданих відповідачем копій видаткових,
податкових, товарно-транспортних
накладних, платіжних доручень не
вбачається, що матеріали
закуповувались на виконання договору
від 29.08.2012 р. № 7р, а наданий
відповідачем звіт складений та
надісланий замовнику вже після
припинення дії договору та після
звернення заступника прокурора з даним
позовом до суду, що є порушенням пункту
3.3 договору.

При цьому, судами зазначено, що
долучені відповідачем до матеріалів
справи довідки про вартість виконаних
будівельних робіт та витрати за
листопад 2012 р., січень 2013 р., акти
вартості устаткування, що придбавалося
виконавцем робіт, які містять
посилання на договір та проект, який
мав бути виконаний за його умовами, не
підписані замовником, а отже, не є
належними доказами використання за
цільовим призначенням перерахованих
відповідачу на підставі договору
коштів.

Відповідно до частини другої статті 11
та статті 202 Цивільного кодексу
України, підставами для виникнення
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини. Правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, правочини можуть бути
двохсторонніми.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язаннями
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматись від виконання
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обв'язку; зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статті 11
Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно з частиною другою статті 43 та
статтею 33 Господарського кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Якщо подані сторонами та
іншими учасниками судового процесу
докази є недостатніми, господарський
суд може за їх клопотанням чи за
власною ініціативою витребувати в
порядку підготовки справи до розгляду
необхідні для цього письмові і речові
докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово (стаття 32 цього
Кодексу).

За приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами процесуального
законодавства, рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого:

- чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин
сторін, виходячи з фактів, встановлених
у процесі розгляду справи, та яка
правова норма підлягає застосуванню
для вирішення спору.

Відповідно до статті 43 цього Кодексу
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Викладення у рішенні лише
доводів та доказів сторони, на користь
якої приймається рішення, є порушенням
вимог статті 42 Господарського
процесуального кодексу України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Проте, здійснюючи судовий розгляд
справи, судами першої та апеляційної
інстанції були залишені поза увагою
доводи відповідача стосовно
здійснення ним, згідно умов договору №
7р від 29.08.2012 р., закупівлю обладнання,
матеріалів та здійснення робіт з
будівництва споруд для очищення
стічних вод станції знезалізнення в с.
Висока Піч та пусконалагоджувальні
роботи, та доводи товариства стосовно
того, що не підписання замовником актів
виконаних робіт не свідчить про їх не
проведення.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи та змісту судових рішень,
задовольняючи вимоги про стягнення з
відповідача грошових коштів, суди
посилались на те, що пунктом 5.3 договору
визначено, що кошти, які були
використані в інших, не передбачених
договором цілях, в повній сумі
повертаються замовнику.

Разом з цим, правова природа спірної
суми, визначеної прокурором як збитки
та заявлена до стягнення відповідно до
приписів, зокрема, статей 22, 849
Цивільного кодексу України та статті 224
Господарського кодексу України, судами
не з'ясована.

Крім того, судами не надано оцінки
доводам відповідача, викладеним ним у
клопотанні про припинення провадження
у справі в частині позовних вимог
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Житомирській області у зв'язку з його
ліквідацією відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 159 від
13.03.2013 р., якою вирішено ліквідувати як
юридичні особи публічного права
територіальні органи Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища за переліком згідно з
додатком, зокрема, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Житомирській області
(пункт 5 додатку до постанови) та
пунктом 2 цієї постанови установлено,
що територіальні органи, які
ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї
постанови, продовжують виконання своїх
повноважень до 17.05.2013р.

Судова колегія також вважає за
необхідне зазначити, що 03.12.2013 р. до
господарського суду м. Києва надійшла
заява прокурора про зміну предмету
позову від 28.11.2013 р. № 05/2/1-2083-13, яка була
підтримана позивачами та прийнята
судом до розгляду, у якій прокурор,
посилаючись на приписи статей 22, 623, 629,
849, 858, 875, 883 Цивільного кодексу України,
статті 193, 224 Господарського кодексу
України та умови договору, просив суд
розірвати договір про виконання робіт
№ 7р, укладений 29.08.2012 р. між ТОВ "НВП
"Енергозберігаючі системи" та
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Житомирській області та стягнути з ТОВ
"НВП "Енергозберігаючі системи" збитків
(суми сплаченого авансу) у розмірі 161
849,40 грн. (том 2 а.с. 224-227).

Відповідно до частини 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.
Господарський суд не приймає відмови
від позову, зменшення розміру позовних
вимог, визнання позову відповідачем,
якщо ці дії суперечать законодавству
або порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Разом з цим, вказаною нормою не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог,
тощо, а тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) суд,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: - подання іншого (ще
одного) позову чи; - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи; -
об'єднання позовних вимог, чи; - зміну
предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

За приписами статті 58 Господарського
процесуального кодексу України, в
одній позовній заяві може бути
об'єднано кілька вимог, зв'язаних між
собою підставою виникнення або
поданими доказами. Суддя має право
об'єднати кілька однорідних позовних
заяв або справ, у яких беруть участь ті
ж самі сторони, в одну справу, про що
зазначається в ухвалі про порушення
справи або в рішенні.

Тобто, приписами процесуального
законодавства передбачено, що позивач
має право об'єднати в одній позовній
заяві кілька вимог, пов'язаних між
собою підставою виникнення або
поданими доказами. Право об'єднати
кілька однорідних позовних заяв або
справ, у яких беруть участь ті ж самі
сторони, надане також судді.

Однорідними можуть вважатися позовні
заяви, які пов'язані з однорідними
позовними вимогами і водночас подані
одним і тим же позивачем до одного й
того самого відповідача (чи
відповідачів) або хоча й різними
позивачами, але до одного й того ж
відповідача. Однорідними ж позовними
вимогами є такі, що виникають з одних і
тих самих або з аналогічних підстав і
водночас пов'язані між собою одним і
тим самим способом захисту прав і
законних інтересів.

Проте, здійснюючи судовий розгляд
справи, судами не надано належної
оцінки змісту заяви прокурора про
зміну предмету позову від 28.11.2013 р. №
05/2/1-2083-13.

Оскільки в силу статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, судові рішення у даній справі
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до
господарського суду м. Києва.

При новому розгляді справи судам
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, і в залежності від встановлених
обставин вирішити спір у відповідності
з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3
статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 р. у
справі № 910/6902/13 та рішення
господарського суду м. Києва від 18.02.2014
р. скасувати, справу направити на новий
розгляд до господарського суду м.
Києва.

Касаційну скаргу задовольнити.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач