ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.07.14р. Справа № 904/4090/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль", 51925, вул.
Радянська, 2, м. Дніпродзержинськ

про стягнення 687 202,31 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

Від позивача Букоємський Р.В. -
головний юрисконсульт відділу
правового забезпечення
зовнішньоекономічної діяльності за
довіреністю від 13.05.2014 року за № 14-138

Від відповідача Крамаренко Г.М. -
начальник відділу з правової роботи за
довіреністю від 01.11.2013 року за № 13/24

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Публічне
акціонерне товариство
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" про стягнення
інфляційних в сумі 571053,43 грн., 3% річних в
сумі 116148,88 грн., судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору купівлі-продажу
природного газу № 14/2293/11 від 30.09.2011 року
в частині повного та своєчасного
розрахунку за отриманий газ.

Відповідач з позовними вимогами не
погоджується (відзив на позовну заяву
від 21.07.2014 року за № 851/07) посилаючись на
те, що при розрахунку позивачем не
враховано часткові оплати боргу,
здійснені відповідачем згідно
платіжних доручень № 764 від 18.05.2013 року,
№ 1024 від 09.07.2013 року в зв'язку з чим 3%
річних та інфляційні втрати
розраховані з невірної суми боргу.

Згідно статуту Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25.05.1998
року № 747 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 02.10.2013
року № 724), компанія є публічним
акціонерним товариством та має повну
назву - публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (п. 2, п. 3 статуту).

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
справі оголошувались вступна та
резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" та Публічним акціонерним
товариством "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" укладено
договір на купівлю-продаж природного
газу за № 14/2293/11 за умовами п. 1.1 якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
(за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на
митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтобаз України") для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями й іншими споживами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах даного
договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами та
використовується теплогенеруючими
(теплопостачальними) підприємствами на
власні потреби та втрати.

Згідно з п. 2.1 договору продавець
передає покупцеві з 01.10.2011 року до 31.12.2012
року газ в обсязі до 15545,337 тис. куб. м.

За приписами п. 6.1 договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 30 відсоткової
попередньої оплати вартості планових
обсягів поставки природного газу за 5
днів до початку здійснення поставки.
Решта 70 відсотків вартості планових
обсягів поставки природного газу
сплачується покупцем протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий раз здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

В подальшому між сторонами до договору
було укладено:

- додаткову угоду № 1 від 30.09.2011 року;

- додаткову угоду № 2 від 11.10.2011 року;

- додаткову угоду № 3 від 31.07.2012 року.

Вказані додаткові угоди укладались
сторонами стосовно зміни ціни на
природний газ.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач протягом жовтня 2011 року -
грудня 2011 року здійснив поставку
природного газу відповідачу обсягом
3345,301 тис. куб. м на загальну суму 12753625,52
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011 року, від 30.11.2011 року, від 31.12.2011
року (а. с. 21-23) і станом на дату
звернення позивача за даним позовом до
суду заборгованість за вказаними
актами склала 6852908,27 грн.

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526
Цивільного кодексу України має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
даного Кодексу і інших актів
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Аналогічна за змістом норма
міститься у пункті 1 ст. 193
Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу
України встановлено, що кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з п. 3.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року за № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Пунктом 7.1 вищевказаної постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України передбачено наступне: за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання, в тому числі
й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України). Саме лише
прийняття господарським судом рішення
про задоволення вимог кредитора, якщо
таке рішення не виконано в
установленому законом порядку, не
припиняє зобов'язальних відносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України сум.

При цьому, згідно листа Верховного суду
України "Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 року
№ 62-97р випливає, що розраховані
Міністерством статистики України
індекси інфляції застосовуються
помісячно, при цьому, якщо в
індексованому періоді набирається не
менше п'ятнадцяти днів.

Згідно позовної заяви позивач заявив
вимоги про нарахування інфляційних
втрат в сумі 571053,43 грн. за період
грудень 2013 року - квітень 2014 року та 3%
річних в сумі 116148,88 грн. за період з
03.12.2013 року до 23.05.2014 року за несвоєчасне
виконання зобов'язань по оплаті
поставленого газу в листопаді-грудні
2011 року.

Однак, як з'ясовано в судовому
засіданні, при розрахунку інфляційних
та 3% річних позивачем не враховано
часткові оплати відповідача в рахунок
погашення боргу за отримані послуги з
газопостачання на загальну суму 1363049,63
грн. (платіжне доручення № 764 від 18.05.2013
року на суму 668227,31 грн., платіжне
доручення № 1024 від 09.07.2013 року на суму
694822,32 грн.), тобто сума основного боргу
за спірний період у відповідача перед
позивачем зменшилась та становить 6 852
908,27 грн., виходячи з розміру якої
позивач повинен розраховувати 3% річних
та інфляційних втрат.

Отже, позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних підлягають задоволенню
частково, а саме інфляційних втрат в
сумі 476314,12 грн. за період грудень 2013
року - квітень 2014 року та 3% річних в сумі
96879,47 грн. за період з 03.12.2013 року до
23.05.2014 року.

Судовий збір відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" (51925,
Дніпропетровська обл., м.
Дніпродзержинськ, вул. Радянська, 2, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 96 879 (дев'яносто шість тисяч
вісімсот сімдесят дев'ять) грн. 47 коп. - 3%
річних, 476 314 (чотириста сімдесят шість
тисяч триста чотирнадцять) грн. 12 коп. -
інфляційних втрат, 11 616 (одинадцять
тисяч шістсот шістнадцять) грн. 05 коп. -
судового збору, про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено - 25.07.2014 року.

Суддя
С.П.Панна