ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року Справа № 31/178 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Мележик Н.І. - головуючого (доповідача),

Дунаєвської Н.Г.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю

торгово-виробниче підприємство

"Нафтовик"

на рішення
господарського суду міста Києва

від
16.04.2003 року

та постанову
Київського апеляційного
господарського

суду
від 13.05.2014 року

у справі №
31/178

господарського суду
міста Києва

за позовом
Відкритого акціонерного товариства

"Укртелеком" в особі Центру

обслуговування споживачів та продажу

послуг
Київської міської дирекції

до
Товариства з обмеженою
відповідальністю

торгово-виробниче підприємство

"Нафтовик"

за участю третьої особи на

стороні відповідача
Відкритого акціонерного товариства

"Завод
залізобетонних виробів № 5"

про
стягнення 61 392,92 грн.

за участю представників:

позивача -
Листопадової Н.О.

відповідача -
Шкабрія М.П.

третьої особи -
Борисенка О.М.

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство
„Укртелеком" в особі Центру
обслуговування споживачів та продажу
послуг Київської міської дирекції
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю ТВП
„Нафтовик" про стягнення 58 811,83 грн.
основного боргу, 2 581,06 грн. пені, 558 грн.
витрат по сплаті державного мита та 118
грн. витрат на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.04.2003 року (суддя Качан Н.І.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014 року
(судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.,
Отрюх Б.В.), позов задоволено частково,
стягнуто з відповідача на користь
позивача 58 811,83 грн., 558 грн. витрат по
сплаті державного мита та 118 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу; в решті позову
відмовлено.

В касаційній скарзі ТОВ ТВП „Нафтовик"
просить скасувати рішення місцевого та
постанову апеляційного господарських
судів, посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
та прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, юридичну оцінку її
обставин та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
господарськими судами першої й
апеляційної інстанцій норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог,
суди попередніх інстанцій встановили,
що 03.04.2000 року між сторонами укладено
договір № 550201436, згідно якого позивач
надає відповідачу, як споживачу,
послуги електрозв'язку через
абонентську лінію за номером телефону
430-33-09, а останній сплачує їх вартість.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що
абонентська плата вноситься протягом 10
діб з дня одержання рахунку, але не
пізніше 20 числа наступного місяця
після повного розрахункового періоду.

Згідно наданого позивачем реєстру про
облік виконання зобов'язань споживачем
станом на 20.11.2002 року заборгованість
відповідача за надані послуги склала 58
811,83 грн., внаслідок чого номер телефону
з 2001 року відключено.

За несвоєчасне погашення грошових
зобов"язань позивачем заявлено вимоги
про стягнення з відповідача пені в сумі
2 581,06 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані несплатою
відповідачем вартості послуг зв"язку.

Відповідач, в свою чергу, заперечив
проти позовних вимог, посилаючись на
несанкціоноване підключення до його
телефонної мережі третьої особи, якою
здійснювались телефонні розмови на
заявлену суму боргу.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, місцевий господарський суд, з
висновками якого погодилась
апеляційна інстанція, вірно вказав на
порушення відповідачем умов договору
щодо своєчасної оплати вартості
телефонних розмов та наявності факту
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов"язання.

Так, суд першої інстанції, стягнувши з
відповідача 58 811,83 грн. основного боргу,
застосував норми статті 14 Закону
України "Про зв'язок", пункт 51 Правил
користування місцевим телефонним
зв'язком та пп. 3.2.8, 3.2.9 договору, якими
передбачено обов"язок споживача
сплатити послуги електрозв'язку.

При цьому, внаслідок пропуску
шестимісячного строку, місцевим
господарським судом обгрунтовано
відмовлено в позові в частині
стягнення з відповідача заявленого
розміру пені.

Згідно ст.ст. 161, 162 ЦК УРСР, що діяв на
момент виникнення правовідносин,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений
строк відповідно до вказівок закону,
акту планування, договору, а при
відсутності таких вказівок -
відповідно до вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов договору не допускається,
за винятком випадків, передбачених
законом.

Відтак, з урахуванням вищенаведених
норм цивільного законодавства, колегія
суддів Вищого господарського суду
України погоджується з висновком
судів попередніх інстанцій про
стягнення з відповідача
заборгованості у заявленому розмірі.

Також слід зазначити, що застосування
апеляційною інстанцією до даних
правовідносин положень Цивільного
кодексу України, що набрав чинності з
01.01.2004 року, не є підставою для
скасування судового акта апеляційного
господарського суду, оскільки загальні
норми, на які здійснено посилання
судом, є тотожними приписам Цивільного
кодексу УРСР та встановлюють
обов"язковість належного виконання
сторонами своїх зобов"язань.

Доводи касаційної скарги щодо
необгрунтованості позовних вимог з
посиланням на наявність копій
табуляграм, відповідно до яких
телефонні розмови здійснювались з
телефонів третьої особи внаслідок
несанкціонованого її підключення та
після закінчення робочого дня, а також
у вихідні дні за період з 13 по 26 вересня
та з 2 по 4 жовтня 2001 року не приймаються
судовою колегією до уваги, оскільки
апеляційним судом вказані доводи
перевірені, надано їм оцінку та
відхилено з наведенням правового
обґрунтування.

Крім того, посилання скаржника на те, що
судами застосовано умови договору,
підписаного лише 04.04.2002 року, а
телефонні переговори здійснювались в
2001 році, тобто до виникнення договірних
відносин, також не заслуговують на
увагу, оскільки предметом спору у даній
справі є борг, який виник згідно
договору від 03.04.2000 року.

Відтак, під час розгляду справи
фактичні її обставини встановлені
господарськими судами на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
дослідження поданих сторонами доказів,
висновки судів першої й апеляційної
інстанцій відповідають цим обставинам,
їм дана належна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, прийняте рішення
суду першої та постанова апеляційної
інстанцій відповідають матеріалам
справи та вимогам закону, а тому судові
акти слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
торгово-виробниче підприємство
"Нафтовик" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014 року у
справі № 31/178 залишити без змін.

Головуючий суддяН.І. Мележик СуддіН.Г.
Дунаєвська С.С. Самусенко