Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" липня 2014 р.
Справа № 906/580/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гаєвий О.О - довіреність
від 03.01.14р.

від відповідача: Грицик А.В. -
довіреність № 175 від 14.11.13р.,

Макаренко І.Я. -
довіреність № 176 від 14.11.13р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білогір'я
молокопродукт" (м. Гадяч, Полтавська
область)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Баранівський
молокозавод" (м.Баранівка)

про стягнення 81376,65 грн.

В судовому засіданні від 15.07.14р.
оголошувалась перерва до 15:00 год. 22.07.14р.
з викликом сторін..

Позивач звернувся з позовом про
стягнення на свою користь з
відповідача 81376,65 грн. збитків, що
складаються з витрати на заробітну
плату водія - 5543,68 грн., нарахування на
заробітну плату - 2061,13 грн.,орендну
плату за автомобіль - 1117,54 грн., вартість
перевитрат за використання найманих
транспортних засобів сторонніх
організацій - 72654,30 грн., посилаючись на
незаконне затримання 28.04.2011 р.
автомобіля марки КАМАЗ д,н,з. НОМЕР_7 з
напівпричепом на території
відповідача. Та утримання його на
протязі 71 календарного дня.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, просять в позові
відмовити за необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2011 року між ТОВ "Білогір'я
молокопродукт" та ТОВ "Баранівський
молокозавод" було укладено договір №
244/11-БМ на закупівлю молока.(а.с.9-11)

28.04.2011 року позивач подав на територію
відповідача під завантаження молока
автомобіль НОМЕР_1 з напівпричепом
(автоцистерною) д.н.з. НОМЕР_2, яким
керував водій ОСОБА_4, проте
представники відповідача відмовились
завантажувати молоко у зазначений
автомобіль, а коли водій спробував
покинути територію відповідача,
відмовились випускати водія та
керований ним автомобіль з території
відповідача за мотивів існуючої
дебіторської заборгованості позивача
перед відповідачем.

29.04.2011 року відповідач факсом надіслав
на адресу позивача розписку вих. № 40
від 28.04.11 року, в якій повідомлено, що
автомобіль затримано у зв'язку із
наявністю непогашеної дебіторської
заборгованості і що зазначений
автомобіль буде повернуто після
погашення заборгованості у повному
обсязі.

11.05.2011 року Баранівським РВ УМВСУ в
Житомирській області за вих. № 2703 на
адресу позивача був надісланий лист
про результати розгляду звернення від
28.04.2011 року та додана постанова про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 09.05.2011 року, в яких
повідомлялось про відмову у порушенні
кримінальної справи за ознаками
злочину передбачено статтею 289
Кримінального кодексу України, та
пропонувалось позивачеві звертатись
за захистом своїх інтересів в
цивільному порядку.

В результаті довготривалих
переговорів 30.06.2011 року між позивачем
та відповідачем був укладений договір
про реструктуризацію заборгованості,
а також підписано акт прийому-передачі
від 07.07.2011 року, яким засвідчено, що
автомобіль НОМЕР_3 з напівпричепом (
автоцистерною) д.н.з. НОМЕР_4 були
передані відповідачем позивачеві.

Відтак автомобіль НОМЕР_1 з
напівпричепом (автоцистерною) д.н.з.
НОМЕР_2 незаконно утримувався
відповідачем 71 календарний день.

Таким чином, своїми діями відповідач на
думку позивача згідно його розрахунків
наніс йому наступну шкоду:

1. Витрати на заробітну плату водія -
5543,68 грн.

2. Нарахування на заробітну плату - 2061,13
грн.

3. Орендна плата за автомобіль - 1117,54 грн.

4. Вартість перевитрат за використання
найманих транспортних засобів
сторонніх організацій - 72654,30 грн.

Всього своїми протиправними діями
відповідач наніс шкоду позивачеві на
суму 81376,65 грн.

Як вбачається з матеріалів справи в
обґрунтування розміру нанесеної
відповідачем шкоди з урахуванням 71 дня
затримання автомобіля позивач
зазначив:

- витрати на заробітну плату водія за
період з 28.04.2011 р. по 07.07.2011 р. в сумі 5 588,50
грн., платіжну відомість за травень 2011
р., розрахункові листки з квітня 2011 р.
по липень 2011 р., з яких вбачається, що
водій ОСОБА_4 отримував за вказаний
період часу погодинну заробітну
оплату (а.с.106 -111);

- нарахування на заробітну плату в сумі
2061,13 грн. без посилання на відповідні
документи;

- плату за оренду автомобіля в сумі
1117,54 грн., пославшись на договір оренди
транспортного засобу марки КАМАЗ
,держаний реєстративний номер НОМЕР_5 №
2010/9-О від 05.08.2010 року, укладений з ТОВ
"Сарненський сирзавод" срокои дії до
05.08.2011 р., акти здачі - приймання робіт
від ТОВ "Сарненський сирзавод" за
квітень,травень,червень,липень 2011 р.
(а.с.102-105);

- вартість перевитрат за використання
найманих транспортних засобів
сторонніх організацій в сумі 72654,30
грн.,пославшись на норми витрат палива
і мастильних матеріалів по ТОВ
"Білогірья молокопродукт",акти здачі -
прийняття робіт (надання
послуг),складені позивачем з іншими
перевізниками згідно укладених з ними
договорів за травень, червень, липень
2011 р. ( а.с. 82-98).

Згідно статті 11 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України) підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків, у тому числі щодо
відшкодування особі збитків (шкоди), є
зобов'язання, які виникають з договорів
та інших правочинів або внаслідок
завдання шкоди (позадоговірна шкода).

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: витрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду унормовані
статтею 1166 ЦК України. За приписами
вказаної норми, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

До істотних обставин, що підлягають
з'ясуванню судом та доведенню
сторонами у спорі про відшкодування
заподіяної шкоди, є наявність всіх
сукупних елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; шкоди; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача та шкодою; вини. Разом з
цим, позивач зобов'язаний довести
протиправність поведінки відповідача,
розмір заподіяної шкоди,
причинно-наслідковий зв'язок між
протиправною поведінкою та заподіяною
шкодою.

Частиною 2 статті 1166 ЦК України
передбачено, що особа, яка завдала
шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоду завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування
шкоди, слід виходити з презумпції вини
правопорушника. Таким чином, позивач не
повинен доводити наявність вини
відповідача, а навпаки, відповідач
повинен довести, що шкоду завдано не з
його вини, або ж у діях його працівників
відсутня вина у заподіянні шкоди.

Згідно постанови Харківського
апеляційного господарського суду від
03.04.2012 р. у справі № 18/3203/11 було
стягнуто з ТОВ Білогір'я
молокопродукт" на користь ТОВ
"Баранівській молокозавод" 30 746 грн.
заборгованості за укладеним між
сторонами 15.02.2011 р. договором №244/11-БМ
на закупівлю молока.

Згідно розписки ТОВ "Баранівський
молокозавод" від 28.04.2011 р. вих. №40
останній підтвердив затримання
автомобіля марки КАМАЗ 5520 держ. номер
НОМЕР_5 з напів причепом з причин
наявності непогашеної дебіторської
заборгованості в сумі 116 175,39 грн. без
посилання на договір від 15.02.2011 р. №
244/11-БМ.(а.с. 12).

Постановою СДСБЕЗ Баранівського РВ
УМВС України в Житомирській області
від 09.05.2011 р. було відмовлено в
порушенні кримінальної справи
відносно посадових осіб ТОВ
"Баранівський молокозавод" за ознаками
злочину, передбаченого ст.289 КК України,
але цією постановою було встановлено
ознаки злочину ,передбаченого ст. 356 КК
України (самоуправство).

Згідно ст.225 ГК України до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом. Законом щодо
окремих видів господарських
зобов'язань може бути встановлено
обмежену відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань.

Отже, виходячи з системного аналізу
змісту ст.ст.22 ЦК України, 225 ГК України,
передумовою для відшкодування збитків
є факти втрати (знищення, загибелі тощо)
або пошкодження належного потерпілій
особі майна та понесення реальних
витрат на його відновлення, тому
витрати на заробітну плату водія,
нарахування на заробітну плату,
орендна плата за автомобіль вартість
перевитрат за використання найманих
транспортних засобів сторонніх
організацій є витратами, пов'язаними із
здійсненням підприємницької
діяльності

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою
потерпілої сторони. Позивач повинен
довести, що протиправна дія
заподіювача є причиною, а шкода, яка
завдана особі, - наслідком такої
протиправної поведінки. Слід довести,
що протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Заявляя до стягнення 5543,68 грн. витрат на
заробітну плату водію ОСОБА_4 за період
утримання автомобіля позивач не
надав жодних доказів зупинення
виконання роботи водієм ОСОБА_4 за
вказаний період,т.т. оплата праці водія
ОСОБА_4 залежить від виконання робіт з
перевезення молока з Баранівського
молокозаводу за договором від 15.02.2011 р.
№244/11-БМ.

В судовому засіданні представник
відповідача заявив , що після 28.04.2014 р.
позивач з Баранівського молокозаводу
молоко не отримував.

Згідно ст.34 Кодекс законів про працю
України простій - це зупинення роботи,
викликане відсутністю організаційних
або технічних умов, необхідних для
виконання роботи, невідворотною силою
або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути
переведені за їх згодою з урахуванням
спеціальності і кваліфікації на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації на весь час
простою або на інше підприємство, в
установу, організацію, але в тій самій
місцевості на строк до одного місяця.

Стаття 12. Закону України " Про оплату
праці" норми оплати праці (за роботу в
надурочний час; у святкові, неробочі та
вихідні дні; у нічний час; за час
простою, який мав місце не з вини
працівника; при виготовленні
продукції, що виявилася браком не з
вини працівника; працівників молодше
вісімнадцяти років, при скороченій
тривалості їх щоденної роботи тощо) і
гарантії для працівників (оплата
щорічних відпусток; за час виконання
державних обов'язків; для тих, які
направляються для підвищення
кваліфікації, на обстеження в медичний
заклад; для переведених за станом
здоров'я на легшу нижчеоплачувану
роботу; переведених тимчасово на іншу
роботу у зв'язку з виробничою
необхідністю; для вагітних жінок і
жінок, які мають дітей віком до трьох
років, переведених на легшу роботу; при
різних формах виробничого навчання,
перекваліфікації або навчання інших
спеціальностей; для донорів тощо), а
також гарантії та компенсації
працівникам в разі переїзду на роботу
до іншої місцевості, службових
відряджень, роботи у польових умовах
тощо встановлюються Кодексом законів
про працю України ( 322-08 ) та іншими
актами законодавства України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. В силу
вказаної норми предметом доказування є
обставини, які свідчать про дійсні
права та обов'язки сторін у справі та
складається з фактів - підстав позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Частиною 2 статті 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з п. 2.5 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Що ж до належності доказів, то нею
є спроможність відповідних фактичних
даних містити інформацію стосовно
обставин, які входять до предмета
доказування з даної справи.

Суд обґрунтовує своє рішення лише
тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Додані до матеріалів справи акти здачі
- прийняття робіт (надання
послуг),складені позивачем з іншими
перевізниками згідно укладених з ними
договорів за травень, червень, липень
2011 р., договір оренди транспортного
засобу марки КАМАЗ ,держаний
реєстративний номер НОМЕР_5 № 2010/9-О від
05.08.2010 року, укладений з ТОВ
"Сарненський сирзавод" срокои дії до
05.08.2011 р., акти здачі - приймання робіт
від ТОВ "Сарненський сирзавод" за
квітень,травень,червень,липень 2011 р. не
підтверджують понесених позивачем
витрат.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст.224 ГК України,
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно приписів ч.2 ст.623 ЦК України,
розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.
Тобто, збитки не є санкцією заздалегідь
визначеного розміру, а їх стягнення
(відшкодування) передбачено на випадок
будь-якого господарського
правопорушення, якщо інше не
передбачене законом. Для цього
необхідно виконати певні розрахунки і
підкріпити їх відповідними доказами,
які беззастережно підтверджували б їх
реальний розмір на визначену дату.

Заявляючи до стягнення 2061,13 грн.
нарахувань на заробітну плату податків
та зборів за ставкою 37,18 %, позивач
посилається на те, що через 71- денну
затримку автомобіля відповідачем
сплата вказаної суми стала збитком,
оскільки відповідач своїми діями
унеможливив здійснення позивачем
перевезення водієм ОСОБА_4 молока , з
якою пов'язується сплата обов'язкових
платежів.

Таким чином, заявляючи до стягнення
2061,13 грн. (78,08 * 37,18% * 71) позивач
покликається, що зазначена сума була б
ним не сплачена ним, якби його права не
були порушені відповідачем затримкою
автомобіля, але позивачем не доведено
того, як би не було затримки автомобіля
він не платив водію заробітну плату та
відповідно нараховані на нею податки і
збори. Сплата позивачем податків та
зборів не є збитками в розумінні ст.22 ЦК
України і не пов'язується законом з
наслідками підприємницької
діяльності.

Тому заявлені вимоги щодо стягнення 5
543,68 грн. та 2061грн. є безпідставними,
такими, що не підтверджуються жодними
доказами.

Під шкодою розуміється матеріальні
втрати, які виражаються у зменшенні
майна потерпілого в результаті
порушення належного йому майнового
права. Шкода - це не тільки обов'язкова
умова, але й міра відповідальності,
оскільки за загальним правилом статті
1166 ЦК України, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі.

Вимога позивача про стягнення 1117,54 грн.
витрат з орендної плати за автомобіль ,
що складається з 472,34 грн. за один
місяць , є безпідставною, оскільки
позивачем не надано суду доказів
оплати за його оренду з 28.04.2011 р. по
07.07.2011 р.

Позивач не надав належних доказів
того, що протягом періоду часу з 2.04.2011
р. по 07.07.2011 р. щодня з смт. Білогірья до
м. Баранівка їздили наймані ним
автомобілі та перевозили молоко, у
зв'язку з наймом яких позивач зазнав
перевитрат та здійснив оплату коштами.
В розрахунок перевитрат позивач
необґрунтовано включив різницю між
середньою собівартістю 1 км пробігу
найманого транспорту (7,90 грн.) та
витратами 1 км пробігу автомобіля
НОМЕР_6 (4,11грн.).

Не вбачається причинно-наслідкового
зв'язку між дією відповідача та
заявленими до стягнення позивачем
вартості перевитрат за використання
найманих транспортних засобів
сторонніх організацій в сумі 72654,30 грн.
Позивачем не доведено, що перевитрати і
сплата обов'язкових платежів до
бюджету є наслідком неправомірних дій
відповідача, не обґрунтовано і не
доведено наявність вини останнього

Відповідно до принципів розумності і
справедливості на кредитора
покладається обов'язок вживати
необхідних заходів щодо зменшення
розміру збитків, завданих йому
порушенням зобов'язання, але, у всякому
разі - не сприяти їх збільшенню. При
цьому, матеріали справи не містять
доказів вчинення позивачем дій,
спрямованих на запобігання негативних
наслідків, пов'язаних з затримкою
автомобіля 28.04.2011 р.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.07.14

Суддя
Маріщенко Л.О.

Віддрукувати: