ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014 р.
Справа №917/887/14

За позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", вул.
Шолуденка, 1, м. Київ, 04116

до Комунального виробничого
підприємства
"Комсомольськтеплоенерго",
вул. Молодіжна, 8, м. Комсомольськ,
Полтавська область, 39800

про стягнення грошових коштів у сумі 128
826,92 грн.

Суддя Киричук О. А.

Представники:

від позивача: Ткаченко Р.Ю., дов. 2/10 від.
08.01.2014 року,

від відповідача: не з'явився.

Розглядається позовна заява про
стягнення трьох відсотків річних за
несвоєчасні розрахунки в сумі 128826,92
грн. за договором про закупівлю
природного газу за державні кошти №
11/11-52 ТЕ-03 від 27.12.2010 року.

Позивач в обґрунтування позову вказує,
що відповідач не виконав рішення
господарського суду Полтавської
області про стягнення 6670117,87 грн. з яких:
5881948,44грн. - основного боргу, 213722,39 грн. -
пеня, 344658,97 грн. - інфляційні витрати,
165408,07 грн. 3% річних та 64380,00 грн. судового
збору.

Позивачем через канцелярію суду надана
заява про зменшення розміру позовних
вимог (вх. № 8084 від 20.06.2014 року), а саме
просить стягнути з відповідача 83430,09
грн. - 3% річних.

Відповідно до постанови Пленуму ВГСУ
від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір.

Фактично, виходячи зі змісту поданих
уточнень, позивачем зменшено розмір
позовних вимог до 83490,09 грн.

Таким чином, судом розглядаються
вимоги про стягнення 3% річних в сумі
83490,09 грн. за період з 11.06.2012 року по
25.04.2014 року.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, надавши через канцелярію
суду заперечення на позовну заяву (вх.
№ 6755 від 27.05.2014 р.) та доповнення до
нього (вх. № 7431 від 10.06.2014 року),
відповідно до яких він заперечує проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що ухвалою господарського суду
Полтавської області від 25.09.2012 р. по
справі № 18/444/12 боржнику було
відстрочено виконання рішення до 15.04.2013
року.

Відповідачем через канцелярію суду
надано клопотання (вх. № 7368 від 10.06.2014 р.)
в якому просить суд зупинити
провадження у справі до завершення
процедури припинення діяльності
позивача. Заявлене клопотання
відхилене судом в зв'язку з відсутністю
підстав для його задоволення.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 29.05.2012 року по
справі № 18/444/12 з Комунального
виробничого підприємства
«Комсомольськтеплоенерго»
(далі-відповідач) на користь Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» в особі Харківської філії
(далі-позивач) було стягнуто
заборгованість у сумі 5881948,44 грн.
основного богу, 213722,39 грн. - пені, 344658,97
грн. - інфляційних витрат, 165408,07 грн. - 3%
річних та 64380,00 грн. - судового збору.

Факт існування між сторонами
договірних правовідносин щодо
постачання природного газу, обсяги
переданого відповідачеві за договором
про закупівлю природного газу за
державні кошти № 11/11-52 ТЕ-03 від 27.12.2010
року, факт наявності у відповідача
перед позивачем простроченої
заборгованості в сумі 6819460,25 грн.
встановлено рішенням господарського
суду Полтавської області від 29.05.2012
року по справі № 18/444/12, яке набрало
законної сили 09.06.2012 року.

Згідно ст. 35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські
зобов'язання можуть виникати: з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до п.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ними грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір відсотків.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання, в
тому числі й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних, з дня, наступного за днем
набрання законної сили відповідним
судовим рішенням, аж до повного
виконання грошового зобов'язання.

За приписом частини 5 ст. 11 ЦК України
грошове зобов'язання може виникати з
рішення суду. Відтак якщо певне
зобов'язання згідно з рішенням
господарського суду є грошовим
(наприклад, у зв'язку з прийняттям
судового рішення про стягнення суми
попередньої оплати в зв'язку з
недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого кодексу (п.5.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Відповідно до п.7.1 вищезазначеної
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України у разі
коли судовим рішенням з боржника
стягнуто суму неустойки (штрафу, пені),
то правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв"язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

Як зазначає позивач, відповідач
частково погасив борг, перерахувавши
кошти на користь Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» в особі Харківської філії в
розмірі 5894672,94 грн.

Відповідно до статті 218 ГК України у
разі якщо інше не передбачено законом
або договором, суб'єкт господарювання
за порушення господарського
зобов'язання несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

За таких обставин предмет, спосіб та
порядок виконання договору про
закупівлю природного газу за державні
кошти № 11/11-52ТЕ-03 від 27.12.2010 залишився
незмінним та є обов'язковим для
виконання сторонами.

Закон України "Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу" №
2711-VI від 23.06.2005 зі змінами і
доповненнями не містить прямої
заборони щодо нарахування 3 % річних у
випадку зупинення виконавчого
провадження відносно суб'єкта
господарювання, включеного в реєстр
підприємств паливно-енергетичного
комплексу. Пунктом 10.5 ст. 10 вказаного
Закону встановлена заборона на
індексацію, нарахування пені, штрафних
та інших фінансових санкцій.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем
розрахунки 3 % річних за період з 02.09.2012
року по 25.04.2014 року в сумі 83430,09 грн., суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1 Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального виробничого
підприємства
«Комсомольськтеплоенерго» (39800,
Полтавська область, м. Комсомольськ,
вул. Молодіжна, 8, ) на
користь Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (04116, м.
Київ, вул. Шолуденка,1, )
83430,09 грн. - 3% річних та 1827,00 грн. витрат
по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено _____________

Суддя
О. А. Киричук