м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/11853/14 30.07.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючої судді Чинчин О.В., при
помічнику судді Угленко Я.С., розглянув
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «КВП
«Броксервіс» до Третя особа,
Міністерства оборони України яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні Позивача Публічне
акціонерне товариство «Банк
«Національні інвестиції»
пророзірвання договору та звільнення
від відповідальності за порушення
зобов'язань

Представники:

від Позивача: Зоріна О.В. (представник
за Довіреністю);

від Відповідача: Кривошея Д.А.
(представник за Довіреністю);

від Третьої особи: Очеретяний М.І.
(представник за Довіреністю);

від Прокуратури: Пантюхов О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою
відповідальністю «КВП «Броксервіс»
(надалі також - «Позивач») звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Міністерства оборони
України (надалі також - «Відповідач»),
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
Позивача, - Публічне акціонерне
товариство «Банк «Національні
інвестиції», про розірвання договору
та звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язань.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 25
лютого 2014 року між Міністерством
оборони України («Замовник») та
Товариство з обмеженою
відповідальністю «КВП «Броксервіс»
(«Постачальник») укладено Договір №
286/1/14/1 про постачання для державних
потреб палива рідинного та газу, олив
мастильних, для техніки спеціального
призначення (за кошти Державного
бюджету України), відповідно до умов
якого сторони погодили, що
постачальник зобов'язується поставити
у 2014 році паливо рідинне та газ; оливи
мастильні (бензин автомобільний
підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ
класу С) для потреб Міністерства
оборони України згідно Специфікації, а
Замовник забезпечити приймання
продукції та її оплату в асортименті,
кількості, у строки і за цінами згідно з
специфікацією. Позивач зазначає, що
вказаним Договором передбачено
виконання господарських зобов'язань,
які на даний час виконувати неможливо
обома сторонами через істотну зміну
обставин, якими сторони керувались при
укладенні договору, сторони не досягли
згоди щодо його розірвання, тому
Позивач вважає правомірною вимоги про
розірвання укладеного договору
відповідно до пункту 2 статті 652
Цивільного кодексу України. Так, на
думку Товариства з обмеженою
відповідальністю «КВП «Броксервіс»,
істотна зміна обставин полягає у
стрімкому та постійному зростанні ціни
на продукцію, що підлягає поставці, та
обмеженні руху товарів та послуг на
частині території України, де здійснює
діяльність Позивач, що зумовлені дією
непереборної сили, а саме: надзвичайною
подією - тимчасовою окупацією частини
території України, що неодмінно є
непередбаченою та об'єктивною, якав
визнання міжнародною спільнотою та
підтверджена положеннями статей 1 та 3
Закону України «Про забезпечення прав
і свобод громадян на тимчасово
окупованих територіях». Також,
Позивача вважає вимогу про звільнення
від відповідальності за порушення
зобов'язань, що полягає у невиконанні
договору, з підстав статті 617
Цивільного кодексу України та пункту 8
укладеного Договору, правомірною.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 17.06.2014 р. порушено провадження у
справі № 910/11853/14, судове засідання
призначено на 09.07.2014 р.

В судовому засіданні 09.07.2014 року
представник Позивача надав суду усні
пояснення по суті спору, подав
документи на виконання вимог Ухвали
суду про порушення провадження у
справі та заявив Клопотання про
залучення до участі у справі в якості
Третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні Позивача, - Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Національні інвестиції». Представник
Відповідача проти задоволення
позовних вимог заперечив.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 09.07.2014 року відкладено розгляд
справи на 30.07.2014 року та залучено до
участі у справі в якості Третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні Позивача, -
Публічне акціонерне товариство «Банк
«Національні інвестиції»

В судовому засіданні 30.07.2014 року
представник Позивача підтримав вимоги,
доводи позовної заяви та подав
додаткові документи для долучення до
матеріалів справи. Представник
Відповідача проти задоволення
позовних вимог заперечив та подав
Відзив на позовну заяву, в якому
зазначено, що Позивачем до матеріалів
справи не додано жодних належним чином
оформлених документів, які
підтверджують настання обставин
непереборної сили. Представники
Третьої особи та Прокуратури надали
суду пояснення по суті спору.

Відповідно до статті 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 30 липня 2014 року, на
підставі статті 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

25 лютого 2014 року між Міністерством
оборони України («Замовник») та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «КВП «Броксервіс»
(«Постачальник») укладено Договір
№286/1/14/1 про постачання для державних
потреб палива рідинного та газу, олив
мастильних, для техніки спеціального
призначення (за кошти Державного
бюджету України).

Відповідно до пункту 1.1. Договору
сторони погодили, що постачальник
зобов'язується поставити у 2014 році
паливо рідинне та газ; оливи мастильні
(бензин автомобільний підвищеної
якості А-95-Євро виду ІІ класу С) для
потреб Міністерства оборони України
згідно Специфікації, а Замовник
забезпечити приймання продукції та її
оплату в асортименті, кількості, у
строки і за цінами згідно з
специфікацією.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що ціна
договору, що підлягає оплаті становить
3 455 033 гривні 26 копійок, у тому числі
податок на додану вартість, вартість
вантажних робіт в місцях завантаження
та транспортні витрати.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
Позивач зазначає, що Договором
передбачено виконання господарських
зобов'язань, які на даний час
виконувати неможливо обома сторонами
через істотну зміну обставин, якими
сторони керувались при укладенні
договору, сторони не досягли згоди щодо
його розірвання, тому Позивач вважає
правомірною вимоги про розірвання
укладеного договору відповідно до
пункту 2 статті 652 Цивільного кодексу
України. Так, на думку Товариства з
обмеженою відповідальністю «КВП
«Броксервіс», істотна зміна обставин
полягає у стрімкому та постійному
зростанні ціни на продукцію, що
підлягає поставці, та обмеженні руху
товарів та послуг на частині території
України, де здійснює діяльність
Позивач, що зумовлені дією
непереборної сили, а саме: надзвичайною
подією - тимчасовою окупацією частини
території України, що неодмінно є
непередбаченою та об'єктивною, яка
визнана міжнародною спільнотою та
підтверджена положеннями статей 1 та 3
Закону України «Про забезпечення прав
і свобод громадян на тимчасово
окупованих територіях». Так, 15.04.2014 р.
ТОВ «КВП «Броксервіс» звернулось до
Міністерства оборони України з
письмовою пропозицією про розірвання
договору №286/1/14/1 від 25.02.2014 р. за згодою
сторін, у зв'язку з істотною зміною
обставин, у тому числі, у зв'язку із
зростанням ціни на імпортне пальне
майже на 50 % через різку зміну курсу
національної валюти по відношенню до
іноземних валют. У відповідь на
зазначену претензію, відповідачем
заявлено претензію про стягнення
штрафних санкцій за несвоєчасну
поставку товару.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «КВП «Броксервіс» не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу
України визначено, що цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини. Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків (частина 2 статті 11
Цивільного кодексу України).

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Статтею 654 Цивільного кодексу України
визначено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 188 Господарського
кодексу України, що зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено Судом, сторони даної
справи не змогли досягти згоди щодо
розірвання договору, про що свідчить
відповідь Відповідача на вимогу
Позивача про розірвання договору,
викладену в листі від 14.05.2014 р. № 286/7/2886.

Відповідно до статті 652 Цивільного
кодексу України, у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо
розірвання договору, договір може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок
істотної зміни обставин суд, на вимогу
будь-якої із сторін, визначає наслідки
розірвання договору виходячи з
необхідності справедливого розподілу
між сторонами витрат, понесених ними у
зв'язку з виконанням цього договору.

З наведених норм права вбачається, що
наслідком розірвання договору є
припинення зобов'язань сторін. При
розірванні договору через істотну
зміну обставин має бути в наявності
сукупність певних обставин, зокрема:
неочікування сторонами такої зміни
обставин; неможливість сторін усунути
причини, які призвели до зміни
обставин; порушення співвідношення
майнових інтересів сторін через зміну
обставин; відсутність несення ризику
зміни обставин стороною.

Відповідно до статті 42 Господарського
кодексу України, підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Пунктом 4 частини першої статті 44
Господарського кодексу України
встановлено, що підприємництво
здійснюється на основі комерційного
розрахунку та власного комерційного
ризику.

Отже, Суд зазначає, що із суті Договору
поставки та приписів статті 652
Цивільного кодексу України вбачається,
що зміна економічної ситуації та факт
коливання курсу іноземної валюти
стосовно національної валюти України є
комерційним ризиком постачальника, а
тому не можуть бути підставами для
розірвання договору поставки або для
невиконання зобов'язань за зазначеним
договором.

Враховуючи вищезазначене, обставини на
які посилається Позивач, не є істотними
в розумінні статті 652 Цивільного
кодексу України, що виключає
можливість задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, Суд
приходить до висновку, що відсутні
правові підстави для розірвання
спірного договору за ініціативою
позивача, а тому позовні вимоги в
частині розірвання договору не
підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
звільнення від відповідальності, у
зв'язку з порушенням зобов'язань за
договором № 286/1/14/1 від 25.02.2014 р., Суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 617 Цивільного
кодексу України, особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що
сторони звільняються від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання зобов'язань за
договором у разі виникнення обставин
непереборної сили, які не існували під
час укладання договору та виникли поза
волею сторін (аварія,
катастрофа,стихійне лихо,епідемія,
епізоотія, війна).

Відповідно до п. 8.3. договору, доказом
виникнення обставин непереборної сили
та строку їх дії є відповідні
документи, які видаються
Торгово-промисловою палатою України
або органом виконавчої влади за місцем
виникнення вищезазначених обставин.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Разом з тим, позивачем до позовної
заяви не додано жодних належних чином
оформлених документів, які б
підтверджували настання обставин
непереборної сили та звільняли
останнього від відповідальності, у
зв'язку з неналежним виконанням умов
договору № 286/1/14/1 від 25.02.2014 р.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що
поставка пального спірним Договором
передбачалася для військових частин,
що знаходяться на території всієї
України згідно заявок замовника, а тому
тимчасова окупація частини території
України не може розцінюватися як
підстава для розірвання даного
договору та звільнення від
відповідальності позивача.

Отже, враховуючи вищевикладені
положення норм чинного законодавства
України та приймаючи до уваги
встановлені фактичні обставини справи,
Суд приходить до висновку, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «КВП «Броксервіс» є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КВП «Броксервіс» -
відмовити.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання та підписання повного
тексту рішення: 01 серпня 2014 року.

Суддя
О.В. Чинчин