ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 р.
Справа № 923/862/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В., при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "АГИС-СТАЛЬ", м.
Дніпропетровськ,

до публічного акціонерного товариства
"Каховський завод
електрозварювального устаткування", м.
Каховка Херсонської області,

про стягнення 64845,90 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Дулепов А.В.
представник, довіреність від 22.06.2012р.

Суть спору: Товариство з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями "АГИС-СТАЛЬ"
(позивач) звернулось до суду з позовом,
в якому просить стягнути з публічного
акціонерного товариства "Каховський
завод електрозварювального
устаткування" (відповідач) суму
основного боргу у розмірі 57251,34 грн.,
суму 3% річних у розмірі 3919,91 грн. та суму
інфляційних втрат у розмірі 3674,65 грн.
Судові витрати по справі позивач
просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на видаткову
накладну №РН-000113 від 18.04.2012р., положення
ст.ст. 11, 205, 509, 525, 526, 530, 625, 692 ЦК України,
ст.ст. 181, 193, 216 ГК України.

Позивач, належним чином
повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи у судове засідання
25.07.2014р. не прибув. 08.07.2014р. суд отримав
від позивача клопотання №182 від
02.07.2014р., в якому просить розглянути
справу без його участі, за наявними у
матеріалах справи доказами. Також
зазначав, що відповідачем 25.06.2014р.
здійснено оплату за поставлену
металопродукцію, згідно видаткової
накладної №РН-000113 від 18.04.2012р. у розмірі
57251,34 грн.

Представник відповідача у
судовому засіданні надав усні
пояснення, в яких заперечив проти
задоволення позовних вимог в частині
стягнення сум 3% річних та інфляційних
втрат, у зв'язку з безпідставністю та
необґрунтованістю.

Справа розглядається без участі
представника позивача, за наявними в
ній матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 18
квітня 2012 року позивач, на виконання
усної домовленості, поставив
відповідачу металопродукцію на
загальну суму 137241,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№РН-000113 від 18.04.2012р.

Вищевказана продукція була
отримана представником відповідача
Герштейном Д.О., згідно з довіреністю
№544 від 13.04.2012р.

Відповідач свої зобов'язання по
розрахункам за металопродукцію
виконав частково, сплативши лише 79906,50
грн., що підтверджується виписками по
рахунку №260067625, що в свою чергу
призвело до виникнення заборгованості
перед позивачем у розмірі 57251,34 грн.

З метою досудового врегулювання
спору, позивач 21.03.2014р. надіслав
відповідачу повідомлення-вимогу №97
від 20.03.2014р., з вимогою сплатити
заборгованість на поточний рахунок
позивача. Також 23.05.2014р. позивачем було
надіслано претензію №164, з повторним
проханням перерахувати заборгованість
в сумі 57251,34 грн. Вказані претензії
залишені відповідачем без відповіді та
реагування.

Станом на день звернення позивача
з позовом до суду, сума заборгованості
відповідача перед позивачем становить
57251,34 грн.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 202
Цивільного кодексу України, правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України,
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 655
Цивільного кодексу України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і оплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Видаткова накладна №РН-000113 від
18.04.2012р. відповідає вимогам статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку. Дана накладна
є первинним документом, яка фіксує факт
здійснення господарської операції та
факт встановлення договірних відносин,
а тому є всі підстави для покладання на
відповідача обов'язку по проведенню
розрахунків за отриманий товар
(металопродукцію).

Частина 2 статті 530 Цивільного
кодексу України передбачає, що строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття, а тому сам факт прийняття
товару породжує обов'язок його оплати
покупцем.

Суд вважає, що між сторонами мають
місце правовідносини, що склалися на
підставі укладеного у спрощений спосіб
договору купівлі - продажу, за яким
сторони не визначали строк здійснення
відповідачем оплати за отриманий
товар.

У зв'язку з чим, покупець
(відповідач у даному випадку) був
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття, тобто 18.04.2012р., чого, як
встановлено судом зроблено не було.

Таким чином, накладна, за якою
відповідач отримав товар, є
самостійною підставою виникнення
обов'язку у відповідача здійснити
розрахунки за отриманий товар.

Оскільки платіжним дорученням
№2040 від 25.06.2014р. підтверджено сплату
відповідачем суми основного боргу у
розмірі 57251,34 грн., в рахунок погашення
основної суми боргу, вже після
порушення даної справи, суд вважає, що в
цій частині спір відсутній, а тому, в
цій частині позовних вимог, на підставі
п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, припиняє
провадження у справі.

Крім того, через несвоєчасне
виконання зобов'язань, позивачем
нараховано відповідачу суму 3% річних у
розмірі 3919,91 грн. та суму інфляційні
втрати у розмірі 3674,65 грн.

Правові наслідки порушення
юридичними особами своїх грошових
зобов'язань передбачені, приписами
статей 534, 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу
України, а також статтями 229-234
Господарського кодексу України. З
урахуванням приписів частини другої
статті 625 ЦК України, правовими
наслідками порушення грошового
зобов'язання, тобто прострочення у
виконанні зобов'язання сплатити гроші,
є обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й серед іншого
інфляційні нарахування, що
обраховуються як добуток від суми
основного боргу на індекс інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму
боргу не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті.
Інфляційні нарахування входять до
складу грошового зобов'язання.
Зазначені нарахування здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Індекс інфляції - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; відтак прострочення платежу
за період часу, менший за місяць, не
тягне за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок сум 3%
річних та інфляційних витрат,
наведений позивачем, суд визнав
обґрунтованим.

За таких обставин, позовні вимоги
щодо стягнення суми 3% річних у розмірі
3919,91 грн. та суми інфляційних втрат у
розмірі 3674,65 грн., є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Доказів сплати нарахованих до
стягнення сум 3% річних у розмірі 3919,91
грн. та інфляційних втрат у розмірі 3674,65
грн. відповідачем суду не надано, а отже
вони підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Усні заперечення представника
відповідача в частині невизнання
позовних вимог щодо стягнення сум 3%
річних та інфляційних витрат, які
надані ним у судовому засіданні
25.07.2014р., підлягають відхиленню, як такі,
що не відповідають чинному
законодавству і не ґрунтуються на
належних доказах.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
відносяться на відповідача.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представнику відповідача про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст.ст.
82, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного
акціонерного товариства "Каховський
завод електрозварювального
устаткування" (74800, Херсонська область,
м. Каховка, вул. Пушкіна, 109, код ЄДРПОУ -
00213993) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "АГИС-СТАЛЬ" (49051, м.
Дніпропетровськ, вул. Комісара Крилова,
1-М, код ЄДРПОУ - 32835840) суму 3% річних у
розмірі 3919,91 грн., суму інфляційних
втрат у розмірі 3674,65 грн. та 1827,00 грн.
судового збору.

3. Припинити провадження у справі
в частині стягнення суми основного
боргу у розмірі 57251,34 грн.

Наказ видати стягувачу після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.07.2014р.

Суддя
С.В. Нікітенко