ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 р. Справа № 909/554/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Михайлишин В. В.
, при секретарі судового засідання
Федорук О. М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кубісбау"
(Луначарського, 1/2 кв. 302, м. Київ, 02002)

відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калушстальбуд" (вул.
С. Стрільців, 1/В, с. Вістова, Калуський
район, Івано-Франківська область, 77351)

про стягнення заборгованості за
виконані роботи за договором
будівельного підряду в сумі 255 779, 42
гривень, з яких 246 633, 80 гривень сума
основного боргу, 2 626, 36 гривень - пеня, 6
090, 61 гривень - інфляційні втрати та 428, 65
гривень - 3 % річних.

За участю представників сторін:

Від позивача: Яловий Д.С. - представник
(паспорт серії НОМЕР_1 виданий 06 лютого
2001 року Бердянським МВ УМВС України в
Запорізькій області, довіреність від
15.05.2014).

Від відповідача: Романів А.Б. -
представник (посвідчення водія серії
НОМЕР_2 видано 22 грудня 2000 року ДАІ
МВС-УВС МРЕВ м. Івано-Франківськ,
довіреність № 24/12/13-1 від 19.06.2014);

Вірста Р.Я - представник
(посвідчення водія серії НОМЕР_3 видано
08 травня 1994 року МВД - УВД, довіреність
від 21.07.2014).

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кубісбау" (надалі
позивач) звернулося до господарського
суду Івано-Франківської області з
позовом до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Калушстальбуд" про стягнення
заборгованості за виконані роботи за
договором будівельного підряду в сумі
259 410, 87 гривень, з яких 246 633, 80 гривень -
сума основного боргу, 2 626, 36 гривень -
пеня, 5 735, 15 гривень - інфляційні втрати,
415, 56 гривень - 3 % річних та 4 000, 00 гривень
- витрати по оплаті юридичних послуг.

Крім того, позивач просив суд також
покласти на відповідача судові витрати
у справі у вигляді судового збору.

Ухвалою суду від 28.05.2014 року порушено
провадження у справі № 909/554/13 та
призначено справу до розгляду в
судовому засіданні на 10.06.2014 року.

Крім того, при порушенні провадження у
справі судом встановлено, що позивачем
невірно визначено ціну позову. Так, у
реквізитах позовної заяви позивач
вказав ціну позову в розмірі 259 410, 87
гривень. Проте, у прохальній частині
позовної заяви позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача суму боргу у розмірі 264 600, 87
гривень, з яких 246 633, 80 гривень - сума
основного боргу, 2 626, 36 гривень - пеня, 5
735, 15 гривень - інфляційні втрати, 415, 56
гривень - 3 % річних, а також 5 190, 00 -
судового збору та 4 000, 00 гривень -
витрати за надання юридичних послуг.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачем порушено вимоги ст. 55
Господарського процесуального кодексу
України в частині визначення ціни
позову у реквізитах позовної заяви, де
до суми боргу було додано витрати на
юридичні послуги, а також порушено
вимоги у прохальній частині позову, де
до суми боргу вказаної в прохальній
частині позовної заяви було додано
суму витрат на юридичні послуги та
судовий збір.

У відповідності до ч. 3 ст. 55
Господарського процесуального кодексу
України ціну позову вказує позивач. У
випадках неправильного зазначення
ціни позову вона визначається суддею.

Ціна позову - це вартість майна, що
витребовується, грошових коштів, що
стягуються, або вартість іншого права,
що має вартісну оцінку.

У відповідності до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України ціна
позову визначається:

- у позовах про стягнення грошей -
стягуваною сумою або сумою,
оспорюваною за виконавчим чи іншим
документом, за яким стягнення
проводиться у безспірному порядку;

- у позовах, які складаються з кількох
самостійних вимог, - загальною сумою
усіх вимог.

Згідно ч. 2 цієї ж статті в ціну позову
включається також вказані у позовній
заяві суми неустойки (штрафу, пені), а
якщо вони не вказані, - суми
визначаються суддею.

Отже, при порушенні провадження у
справі, судом встановлено, що позивачем
невірно визначена ціна позову та до
суми заборгованості вказаної в
реквізитах заяви було додано витрати
на юридичні послуги (246 633, 80 + 2 626, 36 + 5 735,
15 + 415, 56 = 255 410, 87; 255 410, 87 + 4 000, 00 - юридичні
послуги = 259 410, 87). А в прохальній частині
до суми боргу додано і витрати на
юридичні послуги і судовий збір (255 410, 87
+ 4 000, 00 гривень юридичні послуги + 5 190, 00
гривень судовий збір = 264 600, 87 гривень).
Таким чином, в ухвалі господарського
суду Івано-Франківської області від
28.05.2014, в графі предмет спору - судом
вказано: "про стягнення заборгованості
за виконані роботи за договором
будівельного підряду в сумі 255 410, 87
гривень, з яких 246 633, 80 гривень - сума
основного боргу, 2 626, 36 гривень - пеня, 5
735, 15 гривень - інфляційні втрати та 415, 56
гривень - 3 % річних". Тобто, вказано суму
до якої не включено витрати на юридичні
послуги та судовий збір.

10.06.2014 позивач надіслав на адресу суду
клопотання (Вх. № 8944/14) про долучення до
матеріалів справи уточненої позовної
заяви. У відповідності до уточненої
позовної заяви позивач у реквізитах
заяви вказує ціну позову у розмірі 255 410,
87 гривень та судовий збір у розмірі 5 190,
00 гривень, а в прохальній частині
позовної заяви просить суд стягнути з
відповідача суму боргу в розмірі 260 600, 87
гривень, з яких з яких 246 633, 80 гривень -
сума основного боргу, 2 626, 36 гривень -
пеня, 5 735, 15 гривень - інфляційні втрати
та 415, 56 гривень - 3 % річних та 5 190, 00 -
судовий збір. Таким чином, виходячи з
вказаної уточненої позовної заяви, суд
приходить до висновку, що ціна позову,
визначена судом при порушенні
провадження у справі залишилась
незмінною, а позивач лише відмовився
від стягнення за рахунок відповідача
понесених витрат на юридичні послуги.
Суд долучив вказану заяву до
матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 10.06.2014
та від 20.06.2014 розгляд справи
відкладався на 20.06.2014 року та на 25.07.2014
відповідно, у зв'язку із неподанням
витребуваних судом доказів та не
з'явленням в судові засідання
представників сторін.

14.07.2014 позивач надіслав на адресу
господарського суду уточнену позовну
заяву (Вх. № 11002/14), у відповідності до
якої у реквізитах заяви зазначає ціну
позову в розмірі 255 779, 42 гривень, з яких
246 633, 80 гривень - сума основного боргу, 2
626, 36 гривень - пеня, 6 090, 61 гривень -
інфляційні втрати та 428, 65 гривень - 3 %
річних. Крім того, просить суд стягнути
з відповідача на користь позивача
судові витрати по справі в розмірі 5 190,
00 гривень.

Суд, розглянувши в судовому засіданні
заяву позивача, вказує наступне. У
відповідності до п. 3.11. Постанови
Пленуму вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України не
передбачено права позивача на подання
заяв про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або за явлення
"додаткових" позовних вимог.

Таким чином, розглянувши заяву
позивача про уточнення позовних вимог,
суд зазначає, що вказана заява по своїй
суті та правовій природі являється
заявою про збільшення позовних вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмірі позовних вимог.

Згідно п. 3.10. Постанови Пленуму вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір.

Отже, враховуючи наведене, суд долучає
до матеріалів справи заяву про
збільшення позовних вимог, у зв'язку із
чим має місце нова ціна позову у
відповідності до якої і буде
вирішуватися спір.

Крім того, 21.07.2014 від позивача по справі
надійшло клопотання (Вх. № 11367/14) про
витребування доказів. Клопотання
мотивовано тим, що субпідрядник
відповідно до умов договору своєчасно
склав у 2 - ох примірниках та "Новою
поштою" 10.04.2014 відправив підряднику Акт
№ 1 приймання виконаних будівельних
робіт (ф. № КБ-2в) за березень 2014, який
підрядник в особі представника ОСОБА_6
отримав 11.04.2014. У зв'язку із наведеним,
позивач просить суд витребувати у
відділення № 1 "Нова пошта" по вул.
Каракая, 34 в м. Калуші докази отримання
11.04.2014 ОСОБА_6 документів від ОСОБА_7

У відповідності до ч. 1 ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів.

Виходячи з даної норми, право
витребування доказів виникає, якщо не
має можливості самостійно отримати
необхідний доказ від особи, в якої він
є. У даному випадку йдеться про докази,
яких не може бути в особи, що просить
про витребування доказів, і які
знаходяться в інших осіб, зокрема в
осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, ч. 2 ст. 38 Господарського
процесуального кодексу України
визначено зміст клопотання про
витребування доказів. Так, у клопотанні
повинно бути зазначено:

- який доказ витребовується;

- обставини, що перешкоджають його
наданню;

- підстави, з яких випливає, що цей доказ
має підприємство чи організація;

- обставини, які може підтвердити цей
доказ.

Як видно з вказаного клопотання,
позивач не вказує причин що
перешкоджають наданню вказаних
доказів, а лише вказує, що представник
відділення № 1 "Нова пошта" телефоном
підтвердив отримання 11.04.2014 ОСОБА_6
документів від ОСОБА_7, у зв'язку із чим
позивач звернувся з клопотанням про
витребування підтвердження отримання
документів.

Щодо п. 2 ч. 2 ст. 38 Господарського
процесуального кодексу України, згідно
якого у клопотанні мають бути вказані
обставини, що перешкоджають його
наданню, то суд зазначає, що причинами
неможливості самостійного отримання
доказу особою, яка бере участь у справі,
може бути відмова особи, в якої
знаходиться доказ, надати цей доказ,
законодавчо встановлена заборона
передання певної інформації. Особа, що
звернулася до суду з клопотання про
витребування доказу, повинна надати
підтвердження того, що їй відмовлено в
отриманні доказу.

Виходячи з норми закону суд звертає
увагу позивача на те, що витребування
доказів є правом суду, а не обов'язком.
Отже даною статтею не передбачена
активна роль суду у збиранні доказів,
оскільки не передбачена його
ініціатива у цьому процесі. Даний факт
є таким, що посилює засади
змагальності, спонукає сторони до
більшої активності у збиранні доказів
і поданні їх суду.

Отже, враховуючи наведене, суд
відмовляє у задоволенні клопотання про
витребування доказів, в порядку ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, у зв'язку із відсутністю
обґрунтованих причин звернення з даною
заявою до суду та ненаданням позивачем
жодних доказів, які б вказували про
намагання витребувати вказані докази
самостійно.

Представник позивача в судових
засіданнях позовні вимоги підтримав та
просив суд позов задовольнити. Крім
того, в судовому засіданні 25.07.2014 просив
суд долучити до матеріалів справи
докази надсилання поштових
відправлень відповідачу, а саме
фіскальний чек "Укрпошти" від 29.04.2014 №
5520, рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення з
відміткою про вручення 05.05.2014 приватною
особою - Правдива, опис вкладення до
поштового відправлення від 29.04.2014,
експрес-накладна № 59 0000 5384 1675 від 10.04.2014,
товарно-транспортна накладна № 59 0000 4512
7347. Суд долучив подані документи до
матеріалів справи.

Відповідач в судових засіданнях щодо
позову заперечив з підстав викладених
у відзиві на позовну заяву (Вх. № 11704/14)
та просив суд у позові відмовити, у
зв'язку із його необґрунтованістю та
безпідставністю. Так, відзив
мотивовано тим, що відповідачем 11.04.2014
не отримувалось від позивача жодних
документів, а саме Акту № 1 приймання
виконаних будівельних робіт (Форми №
КБ-2) за березень 2014, а докази на які
посилається позивач є неналежними.
Крім того, у своєму відзиві відповідач
спростовує факт отримання документів
за квітень. Так, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Калушстальбуд"
вважає докази на які посилається
позивач неналежними, оскільки 05.05.2014
відповідачем було отримано
рекомендований лист з рекомендованим
повідомленням (штрих код № 093) від
позивача, в якому знаходилась зовсім
інша кореспонденція. Також факт
отримання 05.05.2014 рекомендованого листа
з рекомендованим повідомленням (штрих
код № 093) від позивача
підтверджується листом
Івано-Франківської дирекції
Центрального зв'язку № 2 за вих. № 2.8/4-170
від 26.06.2014. Крім того, відповідач вказує
на той факт, що конверт який було
отримано 05.05.2014 є маломістким та
фізично не міг в себе помістити два
примірники Акту № 1 за квітень 2014 та два
примірники Довідки КБ-3 за квітень 2014.

Розглянувши матеріали справи, із
врахуванням вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод стосовно розгляду справи
упродовж розумного строку, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, відповідно до
приписів ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, давши
оцінку доказам, які мають значення для
справи, суд вважає за правильне взяти
до уваги наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Калушстальбуд"
(надалі підрядник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Кубісбау"
(надалі субпідрядник) укладено договір
будівельного підряду № 1207/-01 від 12.07.2013,
у відповідності до п. 1.1. якого
субпідрядник зобов'язується на свій
ризик за рахунок своїх та/або залучених
сил, матеріалів, засобів, техніки та
устаткування виконати роботи з
улаштування бетонної підлоги
забійного цеху в м. Нововолинську, вул.
Сокальська, 30, а підрядник
зобов'язується прийняти такі роботи та
оплатити їх.

Згідно п. 1.2. договору роботи мають бути
виконані в повному обсязі протягом 3
календарних місяців з моменту
отримання субпідрядником попередньої
оплати.

У відповідності до п. 2.1. договору,
договірна вартість робіт та матеріалів
є невід'ємною частиною договору і
зазначається в Локальних кошторисах,
Договірній ціні. Оплата виконаних
субпідрядником робіт здійснюється
підрядником за фактично виконані
обсяги.

У п. 2.2. договору, сторони погодили, що
розрахунок відбувається наступним
чином: п. 2.2.1. договору, попередня оплата
в розмірі 250 000, 00 гривень на протязі
двох днів з моменту підписання
договору. Пункт 2.2.2. договору,
остаточний розрахунок за виконані
роботи проводиться протягом трьох
робочих днів з моменту підписання
актів прийому-передачі виконаних робіт
за кожною окремою формою КБ-2в.

У відповідності до п. 6.2. договору,
прийняття підрядником виконаних робіт
здійснюється та оформляється Актами
приймання-передачі виконаних робіт з
наданням субпідрядником сертифікатів
та паспортів на використані матеріали.

Згідно п. 6.3. договору, підрядник,
протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня
одержання Акта прийому-передачі
виконаних робіт зобов'язаний направити
субпідряднику підписаний Акт
прийому-передачі виконаних робіт або
мотивовану відмову від прийняття цих
робіт. У випадку аргументованої
відмови підрядника від підписання Акта
прийому-передачі виконаних робіт
сторони складають акт, в якому
узгоджують перелік неякісно виконаних
робіт, терміни усунення недоліків.

У договорі сторони погодили
відповідальність сторін. Так у
відповідності до п. 8.1. договору, за
недотримання термінів розрахунків, що
виникло з вини підрядника і не
пов'язане з невиконанням
субпідрядником своїх зобов'язань за
договором, підрядник сплачує на
користь субпідрядника пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період її нарахування, від
несплаченої суми за кожен день
прострочення.

На виконання умов договору підряду
позивач свої зобов'язання виконав
належним чином, а саме провів роботи з
улаштування бетонної підлоги
забійного цеху в м. Нововолинську, вул.
Сокальська, 30, у зв'язку із чим 10.04.2014
надіслав спеціальним видом зв'язку
"Нова пошта" на адресу відповідача Акт
приймання виконаних будівельних робіт
Ф.-КБ-2в за березень 2014 на суму 257 395, 01
гривень у двох примірниках. Та 29.04.2014
надіслав "Укрпоштою" на адресу
відповідача Акт приймання виконаних
будівельних робіт (Ф. КБ-2в) за квітень
2014 року на суму 87 409, 54 гривень.

Однак, підрядник не виконав умови
договору підряду № 1207/01 від 12.07.2013, а
саме не направив субпідряднику
підписаний Акт прийому-передачі
виконаних робіт за березень 2014 та Акт
приймання-передачі виконаних робіт за
квітень 2014, або мотивовану відмову від
прийняття цих робіт і не перерахував
субпідряднику залишок оплати за
виконані роботи у березні - квітні 2014
року в розмірі 246 633, 80 гривень.

28.04.2014 позивач надіслав на адресу
відповідача претензію з вимогою
провести повний розрахунок з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кубісбау" по
договору підряду № 1207/01 від 12.07.2013 за
виконані роботи у березні 2014 року.
Однак, заборгованість відповідач не
погасив.

Таким чином, за неналежне виконання
грошового зобов'язання позивач просить
суд стягнути з відповідача суму боргу в
розмірі 246 633, 80 гривень, 2 626, 36 гривень -
пені, 6 090, 61 гривень - інфляційних втрат
та 428, 65 гривень - 3 % річних.

Суд вважає позов таким, що не підлягає
до задоволення з огляду на наступне.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, передбачених ст. 11 цього
кодексу, зокрема із договорів.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 Цивільного
кодексу України за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Договір будівельного підряду
укладається на проведення нового
будівництва, капітального ремонту,
реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта (ч. 2 ст. 875 ЦК
України).

Відповідно до ч. 3 ст. 875 Цивільного
кодексу України до договору
будівельного підряду застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

Строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду (ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу
України).

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу
України - якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

За змістом ст. ст. 526, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином та у
встановлений строк. Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений момент
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь - який
час.

Приписами ст. 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі обставини справи, на
яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Калушстальбуд" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кубісбау" укладено
договір будівельного підряду № 1207/-01
від 12.07.2013, у відповідності до п. 1.1 якого
субпідрядник зобов'язується на свій
ризик за рахунок своїх та/або залучених
сил, матеріалів, засобів, техніки та
устаткування виконати роботи з
улаштування бетонної підлоги
забійного цеху в м. Нововолинську, вул.
Сокальська, 30, а підрядник
зобов'язується прийняти такі роботи та
оплатити їх.

У відповідності до п. 2.1. договору,
оплата виконаних субпідрядником робіт
здійснюється підрядником за фактично
виконані обсяги.

Згідно п. 2.2.2. договору, остаточний
розрахунок за виконані роботи
проводиться протягом трьох робочих
днів з моменту підписання актів
прийому-передачі виконаних робіт за
кожною окремою формою КБ-2в.

У відповідності до п. 6.2. договору,
прийняття підрядником виконаних робіт
здійснюється та оформляється Актами
приймання-передачі виконаних робіт з
наданням субпідрядником сертифікатів
та паспортів на використані матеріали.

Згідно п. 6.3. договору, підрядник,
протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня
одержання Акта прийому-передачі
виконаних робіт зобов'язаний направити
субпідряднику підписаний Акт
прийому-передачі виконаних робіт або
мотивовану відмову від прийняття цих
робіт. У випадку аргументованої
відмови підрядника від підписання Акта
прийому-передачі виконаних робіт
сторони складають акт, в якому
узгоджують перелік неякісно виконаних
робіт, терміни усунення недоліків.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступне. Так, у позовній
заяві позивач посилається на той факт,
що субпідрядник своєчасно виконав
роботи на суму 257 395, 01 гривень у зв'язку
із чим склав у 2 - ох примірниках та
надіслав "Новою поштою" 10.04.2014
підряднику Акт № 1 приймання виконаних
будівельних робіт (Ф.КБ-2в) за березень
2014 року, що підтверджується
експрес-накладною № 59 0000 5384 1675 від
10.04.2014.

Суд, дослідивши в судовому засіданні
експрес-накладну № 59 0000 5384 1675 від 10.04.2014,
встановив, що вказаний документ не може
вважатися належним доказом надсилання
актів виконаних робіт відповідачу, так
як з його змісту неможливо встановити
які саме документи надсилались "Новою
поштою" 10.04.2014, так як у графі "Вид
вантажу" - лише вказано слово
"Документи". Крім того, вказана
експрес-накладна навіть не підтверджує
факту пересилки яких - небудь
документів між сторонами у справі, а
саме між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кубісбау" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Калушстальбуд", а
лише констатує факт передання
невідомого суду документу між
приватною особою ОСОБА_7 та приватною
особою ОСОБА_6, посадові становища яких
на підприємствах суду невідомі, а також
невідомо чи являються вказані особи
уповноваженими представниками від
підприємств для отримання
кореспонденції.

Також, у матеріалах справи міститься
відзив на позовну заяву (Вх. № 1170/14) у
якому відповідач заперечує факт
надсилання на його адресу та отримання
Акту приймання виконаних будівельних
робіт (Ф.КБ-2в) за березень 2014 року.

Крім того, у позовній заяві позивач
вказує на той факт, що субпідрядник
своєчасно виконав роботи на суму 87 409, 54
гривень, у зв'язку із чим склав у 2 - ох
примірниках та надіслав "Укрпоштою"
29.04.2014 підряднику Акт № 1 приймання
виконаних будівельних робіт (Ф.КБ-2в) за
квітень 2014 року, що підтверджується
квитанцією про надсилання, описом
вкладення в цінний лист та
повідомленням про вручення поштового
відправлення 05.05.2014.

Однак, вказані докази надсилання також
не можуть братися судом до уваги, так як
не підтверджують належним чином факт
надсилання та отримання
кореспонденції. Отже, що стосується
фіскального чеку "Укрпошти" № 5520 від
29.04.2014 та опису вкладення в цінний лист,
які долучено до матеріалів справи, як
доказ надсилання на адресу відповідача
Акту виконаних робіт та довідки ф. КБ-3,
то суд зазначає наступне.

Дослідивши в судовому засіданні
оригінал фіскального чеку "Укрпошти" №
5520 від 29.04.2014, судом встановлено, що у
графі "кому" - вказано "Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Комунстальбуд", у графі "куди" - вказано
"77301, Калуш", що в свою чергу суперечить
реквізитам, які належать відповідачу.
Так, у відповідності до Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців №
18666325 щодо відповідача, у графі "повне
найменування юридичної особи" -
значиться Товариство з обмеженою
відповідальністю "Калушстальбуд", а в
графі "місце знаходження юридичної
особи" вказано такі реквізити: "77351,
Івано-Франківська область, Калуський
район, село Вістова, вул. Січових
Стрільців, будинок 1 В". Тобто, з
наведеного можна зробити висновок, що
документи, згідно опису вкладення було
надіслано юридичній особі, яка не
являється відповідачем у даній справі.

Крім того, у відповідності до
штрихкодового ідентифікатора
пересилки поштового відправлення №
086, який вказаний у фіскальному
чеку "Укрпошти" № 5520 від 29.04.2014, судом
здійснено відстеження пересилання
поштового відправлення у системі
Інтернет за вказаним номером. За
результатами пошуку судом встановлено,
поштове відправлення за штрихкодовим
ідентифікатором № 086 надійшло до
відділення зв'язку 07.05.2014 і не було
вручене під час доставки 10.05.2014. Тому,
07.06.2014 поштове відправлення було
повернено за зворотньою адресою за
закінченням терміну зберігання та
12.06.2014 вручено за довіреністю
відправнику. Лист відстеження
поштового відправлення за даним
номером долучено до матеріалів справи.

Що стосується рекомендованого
відправлення про вручення поштового
відправлення від 05.05.2014, на який
посилається позивач, як на доказ
отримання відповідачем актів
приймання виконаних робіт за квітень
2014, то суд вказує наступне.

Рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення на яке
посилається позивач, у лівому
верхньому кутку повідомлення містить
штрихкодовий ідентифікатор з номером
02 3, дату подання - 29.04.2014 та дату
вручення поштового відправлення -
05.05.2014. Однак, суд вважає вказаний доказ
таким, що не підтверджує факту передачі
Актів приймання виконаних будівельних
робіт за квітень, так як бере до уваги
доводи відповідача, у відповідності до
яких, відповідач вказує, що їхнім
підприємством 05.05.2014 дійсно було
отримано рекомендоване поштове
відправлення зі штрихкодовим
ідентифікатором № 02 3, однак у
ньому знаходилась претензія від 28.04.2014,
а не Акти приймання виконаних
будівельних робіт. Факт отримання
вказаного рекомендованого
відправлення також підтверджує
довідка Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" за підписом начальника ЦПЗ №
2.

У відповідності до п. 2.2.2. договору,
остаточний розрахунок за виконані
роботи проводиться протягом трьох
робочих днів з моменту підписання
актів прийому-передачі виконаних робіт
за кожною окремою формою КБ-2в.

Таким чином, у відповідності до п. 2.2.2.
договору та ст. 854 Цивільного кодексу
України, суд приходить до висновку, що
момент виконання грошового
зобов'язання підрядника за виконані
роботи субпідрядником ще не настав, так
як відповідачу не було надіслано актів
приймання виконаних будівельних робіт
для підписання, а ті докази, на які
посилається позивач не можуть бути
належними та допустимими доказами у
дані справі, так як жодним чином не
підтверджують факт пересилки Актів
приймання передачі виконаних
будівельних робіт ф. КБ-2в.

У відповідності до п. 2.5. Постанови
Пленуму вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" будь -
які подані учасниками процесу докази
підлягають оцінці судом на предмет
належності і допустимості. Вирішуючи
питання щодо доказів, господарські
суди повинні враховувати інститут
допустимості засобів доказування,
згідно з яким обставини справи, що
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи.

Таким чином, оскільки позивачем не
доведено факт порушення договірних
зобов'язань, що підтверджується
матеріалами справи, заперечення
відповідача жодним чином не було
спростовано позивачем, то позовні
вимоги щодо стягнення 246 633, 80 гривень -
заборгованості за виконані роботи,
згідно договору будівельного підряду
№ 1207/-01 від 12.07.2013 є необґрунтованими та
такими, що передчасно подані.

Що стосується нарахованих 3 % річних в
сумі 428, 65 гривень, інфляційних втрат в
розмірі 6 090, 61 гривень та пені в розмірі
2 626, 36 гривень, то вони не підлягають до
задоволення, враховуючи вище наведене.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відмову у позові в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Господарські витрати в частині
сплаченого судового збору за правилами
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 8, 124 Конституції
України, ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. ст.
11, 509, 526, 530, 629, 837, 854, 875 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 38, 43, 44, 49,
55, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в :

в позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кубісбау" до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калушстальбуд" про
стягнення заборгованості за виконані
роботи за договором будівельного
підряду в сумі 255 779, 42 гривень, з яких 246
633, 80 гривень - сума основного боргу, 2 626,
36 гривень - пеня, 6 090, 61 гривень -
інфляційні втрати та 428, 65 гривень - 3 %
річних - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 04.08.14

Суддя
Михайлишин В. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

____________________________ Осудар І. Б. 04.08.14