ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року Справа № 914/4781/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії:

головуючого:Кузьменка
М.В.,суддів:Васищака І.М., Студенця В.І.
(доповідач),за участю представників
сторін позивача - не з'явився;
відповідача - Максименко А.П.;
розглянувши касаційну скаргу
Львівського міського комунального
підприємства "Львівтеплоенерго"на
постановуЛьвівського апеляційного
господарського суду від29.04.2014та на
рішення Господарського суду
Львівської областівід10.02.2014у справі №
914/4781/13за позовомЛьвівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго" доЛьвівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету
Українипровизнання недійсним та
скасування рішення Адміністративної
колегії Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України № 270
від 18.10.2013

В С Т А Н О В И В:

Львівське міське комунальне
підприємство "Львівтеплоенерго" (далі -
ЛМКП "Львівтеплоенерго")
звернулось до Господарського суду
Львівської області з позовом до
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України про визнання нечинним та
скасування рішення Адміністративної
колегії Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України № 270
від 18.10.2013.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 26.12.2013 порушено
провадження у справі № 914/4781/13 за
позовом ЛМКП "Львівтеплоенерго" до
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України про визнання нечинним та
скасування рішення Адміністративної
колегії Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України № 270
від 18.10.2013.

Рішенням Господарського суду
Львівської області (суддя Фартушок Т.Б.)
від 10.02.2014 в позові відмовлено повністю.

Постановою Львівського
апеляційного господарського суду
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Галушко Н.А., судді Михалюк О.В.,
Орищин Г.В.) від 29.04.2014 рішення
Господарського суду Львівської
області від 10.02.2014 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням
Господарського суду Львівської
області від 10.02.2014 та постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 29.04.2014, ЛМКП
"Львівтеплоенерго" подало касаційну
скаргу, в якій просить рішення судів
попередніх інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким вимоги ЛМКП
"Львівтеплоенерго" до Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання нечинним та скасування
рішення Адміністративної колегії
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України № 270 від 18.10.2013 задовольнити
повністю.

Касаційна скарга обґрунтована
тим, що судами попередніх інстанцій
рішення прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ЛМКП
"Львівтеплоенерго" посилається на те,
що в оскаржуваному рішенні
Адміністративної колегії № 331 було
зроблено невірний висновок щодо сфери
діяльності позивача, його визнано
монополістом на ринку послуг з
централізованого опалення та
централізованого гарячого постачання,
а не послуг з постачання теплової
енергії та гарячої води.

Окрім того, скаржник вказує на те,
що договори, які укладає ЛМКП
"Львівтеплоенерго" це договори
купівлі-продажу товару - теплової
енергії. На дані договори поширюються
норми ЦК України, а не вимоги
передбачені Законом України "Про
житлово-комунальні послуги".

Також ЛМКП "Львівтеплоенерго"
стверджує, що тариф на теплову енергію
для нього встановлює Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг. Рішення комісії підлягають
виконанню у встановлені ним строки.

Ухвалою Вищого господарського
суду України від 03.07.2014 касаційну
скаргу прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 23.07.2014.

На адресу суду 17.07.2014 від ЛМКП
"Львівтеплоенерго" надійшли додаткові
пояснення, в яких підприємство
посилається на помилковість тверджень
відповідача щодо правового статусу
ЛМКП "Львівтеплоенерго" на ринку
надання житлово-комунальних послуг.

Львівське обласне територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України подало відзив на касаційну
скаргу, в якому просило рішення судів
попередніх інстанцій залишити без
змін, а касаційну скаргу ЛМКП
"Львівтеплоенерго" без задоволення.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами
рішенням Адміністративної колегії
Львівського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України № 270 від 18.10.2013 "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції" (справа № 1-02-236/2013)
вирішено наступне:

1. Визнати, що ЛМКП "Львівтеплоенерго"
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку послуг з
централізованого опалення та
централізованого гарячого
водопостачання у часових межах 2011, 2012
та поточному 2013 у територіальних
(географічних) межах м. Львова,
смт. Брюховичі та смт. Винники у межах
розташування власних діючих мереж із
часткою 100%.

2. Визнати, що ЛМКП "Львівтеплоенерго",
нарахувавши плату за послуги з
централізованого опалення та
централізованого гарячого
водопостачання без дотримання норми ч.
5 ст. 32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" (у редакції
13.01.2012 та і з 13.01.2012), вчинило порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, яке передбачене ч.1 ст.13 та
п.2 ст.50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку шляхом дії, що може
ущемити інтереси споживачів, яка була б
неможливою за умови існування значної
конкуренції на ринку.

3. За вчинене порушення законодавства
про захист економічної конкуренції, що
вказане у п. II резолютивної частини
рішення, накласти на ЛМКП
"Львівтеплоенерго" штраф у розмірі 68 000
грн.

У Рішенні № 270 адміністративною
колегією Львівського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України встановлено таке.

Підприємство займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку послуг з
централізованого опалення та
централізованого гарячого
водопостачання у часових межах 2011, 2012
та поточному 2013р. у територіальних
(географічних) межах м. Львова у межах
розташування власних діючих мереж із
часткою 100%.

В порушення ч. 5 ст. 32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", позивачем
невчасно повідомлялось споживачів про
зміну вартості послуг (змінювались
згідно Постанови Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України (далі - НКРРКП) від 30.09.2011 № 155,
рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради (далі - ЛМР) від
28.12.2011 № 1083, Постанови НКРРКП від 27.12.2011
№ 238, та, відповідно, застосовано нові
тарифи раніше строку, передбаченого ч. 5
ст. 32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги".

Внаслідок чого позивач вчинив
порушення, яке передбачене ч. 1 ст. 13 та
п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку шляхом дії, що може
ущемити інтереси споживачів, яка була б
неможливою за умови існування значної
конкуренції на ринку.

Предметом позову є матеріально-правова
вимога ЛМКП "Львівтеплоенерго" про
визнання недійсним та скасування
рішення № 270 у зв'язку з неправильним
застосуванням та тлумаченням діючого
законодавства України.

Так, згідно доводів позивача, він не
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку послуг з
централізованого опалення та
централізованого гарячого
водопостачання у часових межах 2011, 2012
та поточному 2013 році у територіальних
(географічних) межах м. Львова у
межах розташування власних діючих
мереж із часткою 100%, оскільки, хоч як
зазначає сам позивач у позовній заяві є
суб'єктом природних монополій у сфері
теплопостачання, укладає договори про
постачання теплової енергії, але
житлово-комунальні послуги не надає, а
такі послуги надають ОСББ, ЛКП, ЖБК,
відтак не підпадає під дію Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги".

Крім того, позивач також зазначає про
відсутність порушення законодавства з
тих причин, що: платіжні документи були
надані споживачам через 30 днів після
опублікування рішення про зміну
тарифів; тарифи встановлюються не
позивачем, а виконавчим комітетом ЛМР
та НКРРКП.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", у цьому
Законі наведені нижче терміни
вживаються в такому значенні:
виконавець - суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору; виробник -
суб'єкт господарювання, який виробляє
або створює житлово-комунальні
послуги; комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", предметом
регулювання цього Закону є
правовідносини, що виникають між
виробниками, виконавцями, споживачами
у процесі створення, надання та
споживання житлово-комунальних послуг;
суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, власники, виробники,
виконавці та споживачі
житлово-комунальних послуг.

Господарськими судами попередніх
інстанцій також встановлено, що
наказами Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 30.12.2009 № 422 та від 27.12.2010 № 477
позивача віднесено до переліку базових
підприємств галузі
житлово-комунального господарства.

Крім того, постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
від 03.08.2012 № 259 видано позивачу ліцензії
на право провадження господарської
діяльності з виробництва теплової
енергії (крім діяльності з виробництва
теплової енергії на
теплоелектроцентралях,
теплоелектростанціях, атомних
електростанціях і когенераційних
установках та установках з
використанням нетрадиційних або
поновлюваних джерел енергії), з
транспортування теплової енергії
магістральними та місцевими
(розподільчими) тепловими мережами, з
постачання теплової енергії на
території України.

Також, постановами Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 30.06.2011 № 1191, 30.09.2011 № 1802
встановлено для позивача, як
ліцензіата, розміри плати з
виробництва електричної та теплової
енергії на III, IV квартали 2011 року.
Постановами Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики від 29.12.2011 № 236, 30.03.2012 № 347,
26.06.2012 № 824, 28.09.2012 № 1252, 28.12.2012 № 1845,
29.03.2013 № 362, 27.06.2013 № 809 встановлено для
позивача, як ліцензіата, розміри плати
з виробництва електричної та теплової
енергії на I, II, III, IV квартали 2012 року, I,
II, III квартали 2013 року.

Крім того, постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 29.09.2011 № 1787 продовжено дію
ліцензії на право провадження
діяльності з виробництва теплової
енергії на теплоелектроцентралях та
установках з використанням
нетрадиційних або поновлюваних джерел
енергії, виданої позивачу, до 04.10.2021
року.

Також, розпорядженням Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
від 04.10.2013 № 136 позивачу встановлені
вимоги при провадженні ним інших, крім
ліцензованих, видів діяльності, в тому
числі при наданні послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Рішенням Львівської міської ради від
08.06.2007 № 365 (зі змінами та доповненнями,
чинного в період, що охоплений
перевіркою відповідача) вирішено:

- визначити виконавцем
житлово-комунальних послуг у житлових
будинках м. Львова (п.1.2) з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
централізованого водовідведення -
житлово-експлуатаційні підприємства
(ЛКП, ЖКК, ЖКП, БУ та ін.) або інші
суб'єкти господарювання, предметом
діяльності яких є надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної і гарячої води та
централізованого водовідведення;

- позивача (п.4.1 рішення) визначено як
виробника житлово-комунальних послуг.

Також рішенням Львівської міської ради
від 23.03.2006 № 501 виконавцями послуг з
забезпечення тепловою енергією на
опалення, підігрів води та
водопостачання і водовідведення
визначено виробників цих послуг, яким є
позивач.

Рішенням Львівської міської ради від
18.01.2013 № 31 позивача визначено як
виконавця послуг з централізованого
опалення у гуртожитку на вул. Б. Котика,
4 (3-й, 4-й, 5-й поверхи). рішенням
Львівської міської ради від 23.12.2005 № 1445
позивач також визначався як виконавець
комунальних послуг.

Крім того, постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
від 01.03.2013 № 24 "Про накладення штрафу на
Львівське міське комунальне
підприємство "Львівтеплоенерго" за
порушення Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії"
встановлено порушення позивачем п. 3.1
Ліцензійних умов з виробництва, пункт
3.1 Ліцензійних умов з транспортування
та п. 3.1 Ліцензійних умов з постачання в
частині дотримання вимог
законодавства, яким регулюється
діяльність у сфері природних монополій
та сфері теплопостачання, зокрема
статті 15 Закону України "Про природні
монополії".

До того ж, при винесенні розпорядження
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг від 04.10.2013 № 136, яким
позивачу встановлені вимоги при
провадженні ним інших, крім
ліцензованих, видів діяльності, в тому
числі при наданні послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води, Комісія
керувалась, в тому числі, Порядком
встановлення вимог щодо провадження
суб'єктами природних монополій
господарської діяльності, яка не
належить до сфери природних монополій,
та обмежень щодо суміщення видів
господарської діяльності суб'єктами
природних монополій та суб'єктами
господарювання на суміжних ринках у
сферах теплопостачання,
централізованого водопостачання та
водовідведення, затвердженого
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг від 04.02.2013 №15.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що в рішенні
№ 270 обґрунтовано встановлено, що
позивач згідно визначених
відповідачем критеріїв займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку послуг з централізованого
опалення та централізованого гарячого
водопостачання у часових межах 2011, 2012
та поточному 2013 році у територіальних
(географічних) межах м. Львова у межах
розташування власних діючих мереж із
часткою 100%; і що позивач є єдиним
виробником послуг з централізованого
опалення та централізованого гарячого
водопостачання у зазначених критеріях.

На підставі викладеного
господарськими судами також зроблено
висновок, що позивач, оскільки він є
виробником житлово-комунальних послуг,
то він є суб'єктом, на якого поширюється
дія Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", в тому
числі ч. 5 ст. 32.

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" (в
редакції, чинній станом на 2011 - до
22.11.2011), у разі зміни вартості
житлово-комунальних послуг
виконавець/виробник не пізніше ніж за 30
днів повідомляє про це споживача з
визначенням причин зміни вартості та
наданням відповідних обґрунтувань з
посиланням на погодження відповідних
органів.

Згідно ч. 5 ст. 32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" (в чинній
редакції), у разі зміни цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги
виконавець/виробник не менше ніж за 15
днів до введення їх у дію повідомляє
про це споживачів з посиланням на
рішення відповідних органів.

Постановою НКРРКП від 30.09.2011 № 155 "Про
встановлення тарифів на теплову
енергію ЛМКП "Львівтеплоенерго"
позивачу встановлено тарифи на теплову
енергію.

У п. 2 Постанови НКРРКП від 30.09.2011 № 155
зазначено, що ця постанова набирає
чинності з 01.10.2011.

Рішенням Львівської міської ради № 904
від 14.10.2011, керуючись в тому числі
Постановою НКРРКП від 30.09.2011 № 155,
вирішено встановити скориговані
тарифи на послуги з централізованого
опалення та гарячого водопостачання.

Згідно доводів позивача, офіційне
опублікування Постанови НКРРКП від
30.09.2011 № 155 відбулось в газеті Ратуша
число 39(1552) 6-12.10.2011р.

Проте, як встановлено господарськими
судами, тарифи згідно Постанови НКРРКП
від 30.09.2011 № 155 введені, застосовані з
01.10.2011 (до опублікування, відтак, з
порушенням ч. 5 ст.32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" у діючій на
той час редакції).

Постановою НКРРКП від 27.12.2011 № 238 "Про
встановлення тарифів на теплову
енергію Львівському МКП
"Львівтеплоенерго" позивачу
встановлено умовно-постійну частину
двоставкових тарифів на теплову
енергію для централізованого опалення
та вентиляції (місячна плата за одиницю
теплового навантаження).

У п. 2 Постанови НКРРКП від 27.12.2011 № 238
зазначено, що ця постанова набирає
чинності з 01.01.2012.

Рішенням Львівської міської ради № 1083
від 28.12.2011 "Про внесення змін до рішення
виконавчого комітету від 02.09.2008 № 930",
керуючись, в тому числі, Постановою
НКРРКП від 27.12.2011 № 238, встановлено
скориговані тарифи на послуги з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання для всіх груп
споживачів.

Рішення Львівської міської ради № 1083
від 28.12.2011 опубліковано в газеті
"Високий замок" від 30.12.2011-01.01.2012.

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" (в
редакції, чинній після 22.11.2011 по
сьогоднішній день), у разі зміни
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги виконавець/виробник не менше
ніж за 15 днів до введення їх у дію
повідомляє про це споживачів з
посиланням на рішення відповідних
органів.

Разом з тим, позивач, як встановлено
господарськими судами, застосував
(ввів у дію) змінені рішенням ЛМР № 1083
від 28.12.2011, опубліковані (повідомлені)
30.12.2011-01.01.2012 тарифи з 01.01.2012.

При цьому, суди попередніх встановили,
що строк (дата) надання споживачам
платіжних документів не має в даному
випадку жодного значення, а порушенням
є введення в дію, застосування з 01.01.2012
тарифів, про які не повідомлено
споживачів у встановлений ч .5 ст.32
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" строк.

Окрім того, господарськими судами
встановлено, що постанови НКРРКП від
30.09.2011 № 155 та від 27.12.2011 № 238 не містять
жодних положень щодо дати (строків)
застосування встановлених тарифів.

Пунктами 2 постанов НКРРКП від 30.09.2011 №
155 та від 27.12.2011 № 238 зазначено виключно
про набрання ними чинності відповідно
з 01.10.2011 та з 01.01.2012

З огляду на те, що наведені обставин не
унеможливлювали та не виключали право
і обов'язок позивача виконати вимоги ч.
5 ст. 32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" щодо
своєчасного повідомлення споживачів
до введення в дію тарифів, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що зазначені дії позивача призвели до
ущемлення інтересів споживачів,
порушення їх прав, встановлених
Законом України "Про
житлово-комунальні послуги" в частині
завчасного повідомлення (перед
встановленням, запровадження) про нові
тарифи на такі послуги, що є порушенням,
передбаченим ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку шляхом дії, що може ущемити
інтереси споживачів, яка була б
неможливою за умови існування значної
конкуренції на ринку.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

З огляду на те, що, як встановлено
судами попередніх інстанцій, позивачем
не доведено в установленому законом
порядку наявність підстав для визнання
недійсним та скасування оскаржуваного
рішення № 270, колегія суддів
погоджується з висновком
господарських судів про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи ЛМКП "Львівтеплоенерго",
викладені у касаційній скарзі, колегія
суддів вважає необґрунтованими та
такими, що не спростовують висновків
судів попередніх інстанцій та
передусім зводяться до переоцінки
доказів, а суд касаційної інстанції в
силу положень ч. 2 ст. 1117 ГПК України не
має права додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
судами, на підставі всебічного, повного
і об'єктивного дослідження поданих
доказів в їх сукупності, висновки судів
попередніх інстанцій відповідають цим
обставинам і їм дана належна юридична
оцінка з правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для зміни чи
скасування оскаржуваних судових
рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго" залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
29.04.2014 та рішення Господарського суду
Львівської області від 10.02.2014 у справі
№ 914/4781/13 - без змін.

Головуючий - суддя
Кузьменко М.В.

Судді:
Васищак І.М.

Студенець В.І.