ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" серпня 2014 р.Справа № 916/2594/14

За позовом: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лубенський молочний
завод"

До відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нові технології - 2006"

Про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: Корсун Г.А. - згідно
довіреності № 856 від 17.07.2014р.

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору: Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)
"Лубенський молочний завод", звернувся
до господарського суду Одеської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)
"Нові технології - 2006" про стягнення
заборгованості у сумі 23 764 грн. 62 коп.

Представник позивача позовну заяву
підтримує, наполягає на задоволенні
позову.

Відповідач про місце та дату
судових засідань був повідомлений
належним чином, але, представник
відповідача в судові засідання не
з'являвся, письмового відзиву на
позовну заяву до суду не надав.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними у справі
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача, суд
встановив:

За усною домовленістю між ТОВ
"Лубенський молочний завод" та ТОВ "Нові
технології - 2006", ТОВ "Лубенський
молочний завод" поставило відповідачу
товар на загальну суму 110 538 грн. 77 коп.
Однак, відповідач лише частково
розрахувався за поставлений товар у
сумі 86 774 грн. 15 коп.

Позивач зазначає, що передача
товару та отримання його ТОВ "Нові
технології - 2006" підтверджується
видатковими накладними, що свідчить
про виникнення між сторонами
правовідносин поставки.

Позивач зазначає, що ТОВ "Нові
технології - 2006" не належним чином
виконав свої зобов'язання щодо оплати
за отриманий товар, у зв'язку з чим має
заборгованість у сумі 23 764 грн. 62 коп.,
які ТОВ "Лубенський молочний завод"
просить стягнути з відповідача.

28 травня 2013р. позивач звернувся до
відповідача з претензією про виплату
заборгованості, згідно якої просить
відповідача протягом п'яти робочих
днів з дня отримання претензії
терміново сплатити заборгованість у
сумі 23 764 грн. 62 коп. за відвантажену
продукцію. Однак зазначена претензія
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення.

За таких обставин, позивач звернувся
до суду за захистом порушеного права та
охоронюваного законом інтересу та
просить стягнути з відповідача
заборгованість у сумі 23 764 грн. 62 коп.

В обґрунтування позову позивач
посилається на ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або, якщо
вона не встановлена у договорі і не
може бути визначена виходячи з його
умов, - за ціною, що визначається
відповідно до статті 632 цього Кодексу, а
також вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Розглянув матеріали справи, на
підставі чинного законодавства
України, суд доходить до такого
висновку:

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у томі числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 180
Господарського кодексу України
визначено, що господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. При цьому, в
силу ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу
України, господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

В силу ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу
України, для правочинів (за змістом ч. 2
ст. 202 Цивільного кодексу України,
договір між двома особами є
двостороннім правочином) між
юридичними особами встановлена
письмова форма. Разом з тим, згідно ст.
218 Цивільного кодексу України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсності, крім випадків,
встановлених законом.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст. 175
Господарського кодексу України.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного
кодексу України та ст. 268
Господарського кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобовязується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобовязується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Так, в силу ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. В силу ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. При цьому, боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, за
усною домовленістю між ТОВ "Лубенський
молочний завод" та ТОВ "Нові технології
- 2006", ТОВ "Лубенський молочний завод"
поставило відповідачу товар на
загальну суму 110 538 грн. 77 коп. Однак,
відповідач лише частково розрахувався
за поставлений товар у сумі 86 774 грн. 15
коп. Факт існування між сторонами
відносин з купівлі-продажу товару
підтверджений наданими позивачем
письмовими доказами, зокрема,
видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними.

За таких обставин, у ТОВ "Нові
технології - 2006" виникло грошове
зобов'язання перед підприємцем ТОВ
"Лубенський молочний завод" щодо оплати
отриманого товару на суму 23 764 грн. 62
коп..

Отже, позов ТОВ "Лубенський молочний
завод" є обґрунтованим, підтверджений
матеріалами справи, тому підлягає
задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача згідно
ст.ст. 44, 49 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись
ст.ст. 44,49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Лубенський молочний завод" -
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Нові
технології - 2006" (65007, м. Одеса,
Новощепний ряд, буд. 2, офіс 401, , р/р 864 Одеське
відділення Центрального філіалу ПАТ
"Кредобанк" м. Одеса, МФО 325365) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лубенський молочний
завод" (37500, Полтавська область, м. Лубни,
вул.. Індустріальна, 2, ,
п/р у Відділенні "Лубенське
управління ПАТ "Полтава-Банк", МФО 331489)
заборгованість у сумі 23 764 грн. 62 коп.,
витрати по сплаті судового збору у сумі
1 827 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 08 серпня 2014р.

Суддя
Рога Н. В.