КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р. Справа№ 910/9227/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Криворот Ю.В., довіреність №129
від 28.08.2013 року,

відповідача: Ліповуз Д.І., довіреність
б/н від 31.12.2013 року,

третьої особи: Котеленець М.В.,
довіреність №413 від 07.07.2014 року.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
"Альфа-Гарант"

на рішення господарського суду м. Києва

від 04.06.2014 року

у справі №910/9227/14 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"ФІНЕКС"

до Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
"Альфа-Гарант"

третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Товариство з обмеженою
відповідальністю "Футбольний клуб
"Динамо "Київ"

про відшкодування матеріальної шкоди 3
678, 84 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"ФІНЕКС" до Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
"Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди 3
678,84 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 04.06.2014 позов задоволено частково,
стягнуто з Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
"Альфа-Гарант" на користь Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "ФІНЕКС" грошові кошти:
страхового відшкодування - 3 168,84 грн. та
судовий збір в сумі 1 573,78 грн. В частині
стягнення 510 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
ТОВ Страхова компанія "Альфа-Гарант"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду м. Києва
від 04.06.2014 року у справі №910/9227/14 та
прийняти нове рішення про відмову у
позові.

Апеляційний господарський суд,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановив наступне.

22.02.2013 між позивачем (Страховик) та
ОСОБА_5 (Страхувальник) було укладено
Договір № 534-13.061.26.

Об'єктом Договору добровільного
страхування визначено транспортний
засіб "Ніссан", державний реєстраційний
номер НОМЕР_1.

22.05.2013 в м. Києві відбулося зіткнення
автомобіля "Ніссан", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 та
автомобіля "Мітцубісі", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 , що
знаходився під керуванням ОСОБА_6

В результаті ДТП автомобіль "Ніссан",
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
було пошкоджено, що підтверджується
довідкою виданою Управління
Державтоінспекції ГУ МВС України в м.
Києві (копія довідки міститься в
справі).

За наслідками вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
позивачем було перераховано на користь
Страхувальника страхове відшкодування
в розмірі 44 430,40 грн. підтверджується
платіжними дорученнями № 243 від 26.06.2013,
№ 6059 від 19.07.2013 за видатковим касовим
ордером № 847 від 22.08.2013 р. Вказаний
розмір страхового відшкодування
підтверджується наявним в матеріалах
справи страховим актом № 7197/534-13.061.26 від
17.06.2013 р.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини
другої статті 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993
Цивільного кодексу України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

За ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з постановою Печерського
районного суду міста Києва від 04.07.2013 у
справі №757/13684/13-п (належним чином
засвідчена копія постанови містяться в
матеріалах справи),
дорожньо-транспортна пригода
відбулась внаслідок порушення водієм
ОСОБА_6 п. п. 10.2 Правил дорожнього руху,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Останнього визнано винним у скоєнні
правопорушення та притягнуто до
адміністративної відповідальності,
передбаченого ст. 124 КпАП України.

Як свідчать матеріали справи
цивільно-правова відповідальність за
шкоду, заподіяну майну третіх осіб
внаслідок експлуатації транспортного
засобу автомобіля "Мітцубісі",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
будь-якою особою, яка експлуатує його
на законних підставах, відповідно до
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/9986319 (належним чином
засвідчена копія полісу містяться в
матеріалах справи) застрахована
відповідачем.

У відповідності до ст. 5 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених
вище норм та у зв'язку з укладенням
відповідачем полісу страхування
цивільно-правової відповідальності №
АВ/9986319, відповідач прийняв на себе
обов'язок відшкодовувати завдану
шкоду, заподіяну майну третіх осіб
внаслідок експлуатації транспортного
засобу автомобіля "Мітцубісі",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до вищевказаних норм,
ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.
27 Закону України "Про страхування" до
позивача перейшло право вимоги, яке
Страхувальник мав до відповідача, як
страхувальника цивільної
відповідальності за шкоду, заподіяну
внаслідок експлуатації засобу
автомобіля "Мітцубісі", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до звіту №902 від 04.06.2013,
вартість матеріального збитку,
завданого власнику вказаного
автомобіля внаслідок ДТП, що відбулося
22.05.2013, становить: 46 710,74 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
21.11.2013 в порядку досудового
врегулювання спору позивач направив на
адресу відповідача регресну вимогу №
465 про відшкодування шкоди завданої
внаслідок ДТП в порядку регресу на суму
44 430,40 грн. (копія міститься в
матеріалах справи).

29.11.2013 відповідач одержав Претензію
(заяву на виплату страхового
відшкодування) позивача вих. № 465 від
21.11.2013 та 27.02.2014 перерахував позивачу
страхове відшкодування на суму 40 751,56
грн. згідно платіжного доручення № 1106.

Обгрунтовуючи зменшення суми
страхового відшкодування на 3 678.84 грн.
(з 44 430,40 грн. до 40 751,56 грн.), відповідач
посилається на ч. 17 ст. 9 Закону України
"Про страхування" та п. 12.5.1.3. Договору
страхування.

Згідно ч. 17 ст. 9 Закону України "Про
страхування", страхове відшкодування
не може перевищувати розміру прямого
збитку, якого зазнав страхувальник.
Непрямі збитки вважаються
застрахованими, якщо це передбачено
договором страхування. У разі коли
страхова сума становить певну частку
вартості застрахованого предмета
договору страхування, страхове
відшкодування виплачується у такій же
частці від визначених по страховій
події збитків, якщо інше не передбачено
умовами страхування.

Згідно п. 12.5.1.3. Договору страхування,
при страхуванні автомобіля в частці
страхове відшкодування виплачується в
такій же частці від суми збитку, яку
складає страхова сума від дійсної
вартості автомобіля.

Таким чином, відповідач вважає, що
позивач мав здійснити виплату
страхового відшкодування в частці - 91,72%
вартості відновлювального ремонту.

Разом з тим, позиція відповідача
суперечить ч. 17 ст. 9 Закону України "Про
страхування", яка встановлює право
позивача передбачити умови здійснення
виплати страхового відшкодування. Так,
згідно Розділіу 1 Договору страхування
страхова сума становить 100% загальної
вартості автомобіля, тобто, має місце
страхування на повну вартість, у
зв'язку з чим, посилання Відповідача на
п. 12.5.1.3. Договору страхування є
необґрунтованим.

Крім того, порядок виплати
відповідачем страхового відшкодування
за полісом ОСЦПВ встановлений Законом
України "Про ОСЦПВ", який передбачає
право відповідача зменшити суму
страхового відшкодування виключно на
суму фран, вартість зносу та суму ПДВ.
Відповідний Закон не передбачає
виплату страхового зідшкодування в
частці.

Таким чином, Відповідач має
заборгованість на суму 3 678,84 грн.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції, чинній на момент
скоєння ДТП) при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до листа Верховного Суду
України від 19.07.2011 "Судова практика
розгляду цивільних справ, що виникають
з договорів страхування", визначаючи
розмір заподіяної шкоди при
страхуванні наземного транспорту, суди
у разі виникнення спору щодо
визначення розміру заподіяної шкоди,
як правило, виходять із фактичної
(реальної) суми, встановленої висновком
судової автотоварозначної експертизи,
або відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" визначено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Колегія суддів відзначає, що Полісом №
АВ/9986319 встановлено ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну в розмірі 50 000,00 грн., франшиза за
даним полісом становить нуль гривень.
Разом із тим місцевим господарським
судом помилково було зазначено, що
розмір франшизи за даним полісом
становить 510 грн.

Отже сума страхового відшкодування
місцевим господарським судом зменшена
безпідставно. Стягненню підлягає сума
у розмірі не виплаченого страхового
відшкодування 3678,84 грн.

Беручи до уваги наведене, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду м. Києва від 04.06.2014
року у справі №910/9227/14 підлягає зміні в
частині відмови у позові. Позов
підлягає задоволенню повністю, а
апеляційна скарга Товариства з
додатковою відповідальністю Страхова
компанія "Альфа-Гарант" на рішення
господарського суду м. Києва
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва
від 04.06.2014 року у справі №910/9227/14
змінити.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
"Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Л.
Українки, 26, ) на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"ФІНЕКС" (03680, м. Київ, вул. М. Грінченка, 4,
) 3 678 (три тисячі шістсот
сімдесят вісім) грн. 84 коп. страхового
відшкодування та судовий збір в сумі 1
827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран