ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р.
Справа № 5015/4879/12

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого - судді
Давид Л.Л.

Суддів
Гриців В.М.

Данко Л.С.

при секретарі судового засідання
Кіт М.В.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "ВіЕс Банк", від 08.07.2014 р. вих..
№02-4/15093 (вх. № суду 01-05/3299/14 від 15.07.14 р.)

на ухвалу Господарського суду
Львівської області від 07.07.2014 р.

у справі № 5015/4879/12 (головуючий суддя -
Чорній Л.З., судді Гутьєва В.В., Петрашко
М.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, с. Крупа, Луцького району
Волинської області

до Публічного акціонерного товариства
"Фольксбанк", м. Львів, правонаступником
якого є ПАТ «ВіЕс Банк», м. Львів

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Позивача - Публічне акціонерне
товариство "БМ Банк", м. Київ

про усунення перешкод в користуванні
майном та стягнення неустойки в сумі 547
202,22 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - представник
(довіреність від 31.03.2014 р.);

від відповідача: Солтис Б.М. -
юрисконсульт юридичного відділу
(довіреність №1196/1275/03 від 16.12.2013 р.);

третя особа: не з»явились;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 07.07.2014 р.
відмовлено в задоволенні заяви ПАТ
«ВіЕсБанк» (до правонаступництва ПАТ
«Фольксбанк») від 06.06.2014 р. вих.. №02-4/11989
про відстрочку виконання рішення
Господарського суду Львівської
області від 18.07.2013 р. у справі №5015/4879/12
(Т-10, а.с.240-248).

Відповідач - ПАТ «ВіЕсБанк», - не
погодившись з винесеною ухвалою подав
апеляційну скаргу від 08.07.2014 р. вих.
№02-4/15093 , в якій посилається на те, що
остання прийнята з порушенням норм
чинного законодавства та неповним
дослідженням матеріалів та обставин
справи, а саме:

Скаржник вказує, що місцевим
господарським судом не дано належної
оцінки тим фактам, що заява про
відстрочку виконання рішення в частині
стягнення з Відповідача на користь
Позивача грошових коштів мотивована
наявністю конкретних обставин
надзвичайного характеру, які в
поєднанні з поганим фінансовим станом
Відповідача роблять неможливим
виконання Відповідачем зазначеного
судового рішення у встановлений
господарським судом спосіб. Зокрема,
Відповідач вказує, що в обґрунтування
своєї позиції ним подано лист - довідку
Управління НБУкраїни у Львівській
області від 04.07.2014 р. №14-011/3698/278 БТ,
проміжну фінансову звітність ПАТ
«ВіЕсБанк» за 1 квартал 2014 р. (Звіт про
фінансовий стан (Баланс), Звіт про
прибутки і збитки та інший сукупний
дохід (Звіт про фінансові результати),
з додатками 3, 4, та 5, які підтверджують
на його думку, що ліквідних активів
Банку, насамперед коштів на
кореспондентському рахунку, є
недостатньо для задоволення всіх
існуючих зобов»язань Банку перед
клієнтами (вкладниками), які підлягають
виконанню на першу вимогу та мають
вищий пріоритет над господарськими
зобов»язаннями Банку.

Відповідно до цього, просить скасувати
ухвалу Господарського суду Львівської
області від 07.07.2014 р. у справі №5015/4879/12
та постановити нове рішення про
задоволення заяви Відповідача від
06.06.2014 р. про надання відстрочки
виконання рішення Господарського суду
Львівської області від 18.07.2013 р. в
частині стягнення з Відповідача на
користь Позивача грошових коштів.

Позивач - ФОП ОСОБА_2 у відзиві, б/н від
08.07.2014 р. заперечує доводи апеляційної
скарги посилаючись на те, що згідно з ч.
5 ст. 124 Конституції України судові
рішення є обов»язковими до виконання
на всій території України.
Обов»язковість рішень суду визначена
як одна з основних засад судочинства (п.
9 ч. 3 ст. 129 Конституції України ). При
цьому, Позивач стверджує, що в
матеріалах справи відсутні докази
того, що виконання рішення суду може
створити загрозу банкрутству Банку , в
якого є достатньо як грошових, так і
матеріальних активів для здійснення
господарської діяльності. Відповідно
до цього, просить ухвалу місцевого
господарського суду залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 17.07.2014 р.
прийнято апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ВіЕс Банк",
від 08.07.2014 р. вих.. №02-4/15093 (вх. № суду
01-05/3299/14 від 15.07.14 р.) на ухвалу
Господарського суду Львівської
області від 07.07.2014 р. у справі № 5015/4879/12
та призначено до розгляду в судове
засідання на 28.07.2014 р. в складі колегії:
головуючого судді Давид Л.Л., суддів -
Гриців В.М. та Данко Л.С.

28.07.2014 р. в канцелярію суду
представником Скаржника подано заяву
від 28.07.14 р. №02-4/16523 про відвід суддів,
мотивуючи тим, що даний склад колегії,
вже приймав участь у розгляді в
апеляційному порядку справи №5015/4879/12
між тими ж сторонами за апеляційною
скаргою Позивача на ухвалу
Господарського суду Львівської
області від 04.04.2014 р. по справі №5015/4879/12
про відстрочку виконання рішення
Господарського суду Львівської
області від 18.07.2013 р. по даній справі.

Ухвалою суду від 28.07.2014 р. відмовлено в
задоволенні заяви Скаржника про відвід
складу колегії по даній справі, в
зв»язку з тим, що відсутні підстави
передбачені ст. 20 ГПК України для
відводу складу колегії.

Представником Скаржника також в
канцелярію суду 28.07.14 р. подано
клопотання про фіксування судового
процесу з допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Враховуючи дане клопотання, судова
колегія ухвалила розгляд справи
№5015/4879/12 проводити з допомогою
звукозаписувального технічного
засобу. Запис розгляду даної справи
здійснюється за допомогою технічних
засобів, а саме: програмно-апаратного
комплексу "Оберіг".

В судовому засіданні 28.07.2014 р.
представники сторін підтримали свої
доводи і заперечення, з мотивів,
наведених в апеляційній скарзі та
відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи в сукупності
з апеляційною скаргою та відзивом на
неї, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку про відповідність ухвали
Господарського суду Львівської
області нормам чинного законодавства,
матеріалам та обставинам справи,
виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 18.07.13 р. у справі
№5015/4879/12, залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 28.10.2013 року,
позов задоволено повністю, зобов'язано
Публічне акціонерне товариство
„Фольксбанк" усунути перешкоди в
користуванні приміщенням офісу за
адресою: м. Луцьк, вул. Чехова, 2 -
загальною площею 85,3 кв.м., шляхом
передачі цього приміщення фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_2 за актом
приймання - передачі; стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
„Фольксбанк" на користь фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 547 202,22 грн.
неустойки; стягнуто з Публічного
акціонерного товариства „Фольксбанк"
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 12 017,04 грн. судового збору.

На виконання рішення господарського
суду Львівської області від 18.07.13 р. та
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 28.10.13 р. судом
13.11.13 р. видано накази.

Постановою Вищого господарського суду
України від 24.12.13 р. здійснено
процесуальне правонаступництво,
замінено ПАТ "Фольксбанк" на "ВіЕс Банк",
касаційну скаргу ПАТ "Фольксбанк", м.
Львів (правонаступником якого є -
публічне акціонерне товариство "ВіЕс
Банк") залишено без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 28.10.13 р. та
рішення господарського суду
Львівської області від 18.07.13 р. у справі
№5015/4879/12 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 30.01.2014 р. заяву
ПАТ «ВіЕсБанк» задоволено частково,
відстрочено виконання рішення суду на
один місяць. Судами апеляційної та
касаційної інстанцій дану ухвалу
залишено в силі. Однак, при цьому Вищий
господарський суд в постанові від
04.06.2014 р. зазначив, що «зловживання
відповідачем правом на відстрочку на
майбутнє вважатиметься порушенням
прав позивача на виконання рішення
суду» (Т-10, а.с.58-60).

В подальшому, ПАТ «ВіЕсБанк» повторно
звернулось із заявою про відстрочку
виконання рішення у справі №5015/4879/12,
яку ухвалою Господарського суду
Львівської області від 04.04.2014 р.
задоволено .Відстрочено виконання
рішення у справі №5015/4879/12 на шість
місяців.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 05.06.2014 р.
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2, б/н від
07.04.2014 р. задоволено. Ухвалу
Господарського суду Львівської
області від 04.04.2014 р. у справі №5015/4879/12
скасовано. У задоволенні заяви ПАТ
«ВіЕсБанк» від 27.02.2014 р. за вих. № 02-4/4339
про відстрочку виконання рішення
відмовлено (Т-10, а.с.24-32).

06.06.2014 р. на адресу господарського суду
Львівської області повторно від ПАТ
«ВіЕсБанк» надійшла заява за вх. №2924/14
про відстрочку виконання рішення
Господарського суду Львівської
області від 18.07.2013 р. у справі №5015/4879/12, в
якій просить відстрочити строком на
три роки виконання рішення
Господарського суду Львівської
області від 18.07.2013 р. по справі №5015/4879/12
в частині стягнення з Відповідача в
користь Позивача грошових коштів у
загальній сумі 559 219,26 грн. (Т-10, а.с.8-11).

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 07.07.2014 р.
відмовлено в задоволенні заяви ПАТ
«ВіЕсБанк» (до правонаступництва ПАТ
«Фольксбанк») від 06.06.2014 р. вих. №02-4/11989
про відстрочку виконання рішення
Господарського суду Львівської
області від 18.07.2013 р. у даній справі (Т-10,
а.с.240-248).

При перегляді даної ухвали, судова
колегія, керувалась наступним:

У відповідності до ст. 129 Конституції
України, основними засадами
судочинства є: зокрема, законність;
рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом;
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 4-5 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов.

В силу статті 115 ГПК України рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому цим Кодексом та Законом
України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною другою статті 13
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України
неодноразово зазначав, що виконання
судового рішення є невід'ємною
складовою права кожного на судовий
захист і охоплює, зокрема, законодавчо
визначений комплекс дій, спрямованих
на захист і відновлення порушених прав,
свобод, законних інтересів фізичних та
юридичних осіб, суспільства, держави
(пункт 2 мотивувальної частини Рішення
від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012);
невиконання судового рішення загрожує
сутності права на справедливий розгляд
судом (пункт 3 мотивувальної частини
Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд при наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим, за
заявою сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою, може відстрочити
або розстрочити виконання рішення,
ухвали, постанови, змінити спосіб та
порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у строк або встановленим
господарським судом способом. Згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України, цією
нормою процесуального права не
вимагається і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів в
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема наявну загрозу
банкрутства, відсутність коштів на
банківських рахунках і майна, на яке
можливо було б звернути стягнення.

Тобто, в кожному конкретному випадку
суд не зобов'язаний за заявою сторони
надати відстрочку виконання рішення,
але може відстрочити виконання рішення
згідно зі статтею 121 ГПК України в
порядку статті 43 ГПК України.

Заявник в заяві від 06.06.2014 р. (Т-10, а.с.8-11)
та апеляційній скарзі (Т-11, а.с.4-6)
посилається на те, що протягом
квітня-червня 2014 р. продовжилося
істотне скорочення залишків грошових
коштів на рахунках клієнтів у банках,
зокрема у ПАТ «ВіЕсБанк» внаслідок
зняття коштів зі своїх рахунків
внаслідок ситуації в східних регіонах
країни, що спричиняє панічні настрої
серед населення і, як наслідок, масовий
відтік депозитних вкладів та зменшення
залишків коштів на поточних рахунках
клієнтів як в національній, так і в
іноземних валютах. Правління НБУкраїни
30.05.2014 р. винесло постанову №328 «Про
врегулювання діяльності фінансових
установ та проведення валютних
операцій», згідно якої продовжило дію
антикризових заходів в банківській
системі України до 01.09.2014 р. Згідно
даної постанови антикризові заходи в
банківській системі будуть діяти вже
протягом 6 місяців , що підтверджує
глибину кризових явищ в банківському
секторі.

Скаржник вказує, що дані обставини
оприлюднені в загальнодоступних
засобах масової інформації, зокрема
офіційних друкованих виданнях, такі як
банківські новини, тощо, а тому вважає,
що можуть бути визнані судом
загальновідомими відповідно до
частини 35 ГПК України.

В обґрунтування своїх вимог заявник
подає довідки ПАТ «ВіЕсБанк», які
підтверджують поточний фінансовий
стан ПАТ «ВіЕсБанк», факт та обсяг
зменшення залишків коштів на рахунках
клієнтів у ПАТ «ВіЕсБанк», факт та
обсяг зменшення залишків коштів на
рахунках клієнтів ПАТ «ВіЕсБанк»
протягом січня-червня 2014 р. та
наявність балансових збитків. Цим
підтверджується збиткова діяльність
банку, а також недостатність коштів для
нормальної діяльності банку. Зазначає,
що сума високоліквідних коштів Банку,
складає 96 мл. грн., що є надзвичайно
низьким показником і становить лише 30,3%
від коштів клієнтів до запитання, які
можуть бути зняті в будь-який момент.
Для нормальної роботи Банку, покриття
високоліквідними активами коштів
клієнтів до запитання має складати як
мінімум 50% . За 5 місяців 2014 р. кошти
клієнтів у гривневому еквіваленті
зменшились на 18,4 % (на 193,7 млн. грн.. в
еквівалентів) з 1 052,7 млн. грн.. до 859 млн.
грн..

Також вказує на те, що 03.06.2014 р.
Верховною Радою України прийнято Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» №1304-VII. Дія вказаного закону
має конкретні та індивідуально
визнанні наслідки для Відповідача,
оскільки ПАТ «ВіЕсБанк» є одним з не
багатьох банків, кредитний портфель
якого більш як на 50% складається з
кредитів у іноземній валюті, що
підтверджується, на думку Скаржника,
фінансовою звітністю банку за 4 квартал
2013 р. та за перший квартал 2014 р.
Починаючи з квітня 2014 р. сума
прострочених кредитів у іноземній
валюті зростає більш ніж на 10 мл. грн..
кожного місяця, що підтверджується
довідкою Банку №04-1 від 02.07.2014 р.

Заявник також зазначає, що результати
поточної діяльності Банку, з
урахуванням збитків минулих періодів
(первинна сума збитків 2008-2010 р.р.
перевищувала 100 млн. грн.. та станом на
01.07.2014 р. залишається непокритою за
рахунок прибутку 2011-2013 р.р.) , свідчить
про те, що в найближчі три роки Банк не
зможе компенсувати за рахунок прибутку
від поточної діяльності ті збитки ,
яких він зазнає від доформатування
страхових резервів у сумі 100-200 млн. грн..

Відповідно до цього, Заявник вважає, що
у разі звернення судового рішення до
виконання на фоні різкого відтоку
грошових коштів клієнтів з рахунків у
ПАТ «ВіЕсБанк» і банківської системи
України вцілому та за наявності
балансових збитків матеріальні
інтереси сторін Відповідача будуть
суттєво порушені.

Судова колегія зазначає, що
законодавець пов'язує відстрочення
виконання судового рішення у судовому
порядку з об'єктивними, непереборними,
іншими словами - виключними
обставинами, що ускладнюють вчасне
виконання судового рішення.

Економічна криза в державі становить
один із можливих ризиків
підприємницької діяльності, не є
незвичайною і не прогнозованою
обставиною в умовах ринкової
економіки.

Суб"єкти господарювання в повній мірі
приймають на себе відповідні ризики
можливого погіршення економічної
ситуації та фінансового становища
свого підприємства, підприємств своїх
контрагентів та країни в цілому.

У статті 193 Господарського кодексу
України зазначається, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 7.2 Постанови "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" від 17 жовтня 2012 року № 9
роз'яснив, що підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Судова колегія зазначає, що під
відстроченням виконання рішення
розуміється перерва у вчиненні
виконавчих дій на певний точно
визначений строк, протягом якого
виконавчі дії не проводяться, у зв»язку
з існуванням обставин, за наявності
яких вчасне виконання завдає шкоди
правам або інтересам боржника або
інших осіб. При цьому, Відповідачем
всупереч вимог ст. 212 ГПК України та
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
р. не доведено належними і допустимими
доказами в розумінні ст.. 33, 34 ГПК
України наявність конкретних обставин,
що утруднюють виконання рішення суду
на даний час і які відпадуть через три
роки.

Судова колегія погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що згідно фінансової звітності за
4 квартал 2013 р. (Т-10, а.с.157-165), саме в якому
рішення про стягнення коштів набрало
законної сили - прибуток Банку за 2013 рік
склав 61,0 млн. грн.., за 4 квартал 2013 р.- 23,7
млн. грн. Відповідно до цього, дані
докази спростовують критичність
фінансового стану Банку чи виникнення
ризику банкрутства.

Згідно довідки №03 від 05.06.2014 р. (Т-10,
а.с.14) Банк посилається на непокриті
збитки минулих років в сумі 33,459 млн.
грн.., і як вірно зазначає місцевий
господарський суд, такі показники
вказують на результат роботи установи
з початку ведення нею діяльності , а не
характеризує поточний фінансовий стан.

Щодо довідки №02 від 05.06.2014 р. (Т-10, а.с.13),
на яку посилається Заявник, судова
колегія зазначає, що згідно вказаних в
ній даних, збиток з початку фінансового
року становить 5,9 млн. грн., однак, як
вбачається з балансу за 1 квартал 2014 р. ,
що міститься на офіційному сайті
установи , такий фінансовий результат
був досягнутий внаслідок
незбалансованої валютної позиції , що в
умовах девальвації національної
грошової одиниці призвів до виникнення
негативних курсових різниць.

З довідки №01 від 05.06.2014 р. (Т-10, а.с.12)
вбачається, що є залишки коштів
клієнтів на поточних та депозитних
рахунках. Як вірно зазначає, місцевий
господарський суд, цей показник не може
бути інформативним та демонструвати
фінансовий стан Банку в цілому,
оскільки відображає лише частину
зобов»язань Банку. Крім неї є ще кошти,
отримані від інших Банків,
субординований борг та інші
зобов»язання, питома вага яких в
загальній структурі є найменш
істотною. Однак , з даної довідки
вбачається, що станом на 21.12.11 р. розмір
залишків коштів клієнтів становить -
784,7 млн. грн..; станом на 21.12.2012 р. - 800,0 млн.
грн..; станом на 31.03.2013 р. 890,0 млн. грн.. ,
станом на 30.06.2013 р. - 1053,3 млн. грн.. ,
станом на 30.09.2013 р. 992,3 млн. грн.., станом
на 31.12.2013 р. - 1052,7 млн. грн.., станом на
26.02.2014 р. - 946,8 млн. грн.., станом на 01.04.2014р.
- 865,8 млн. грн.., станом на 05.06.2014 р. - 868,5
млн. грн..

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія вважає безпідставними
твердження Банку про критичний стан чи
навіть істотний відтік клієнтських
коштів.

З наведених вище доказів вбачається, що
власний капітал фінансової установи
виріс з 413,3 млн. грн.. на кінець 2011 р. до
540,0 млн. грн. станом на кінець 2013 р.,
також зріс загальний розмір кредитного
портфелю, що на початок 2013 р. становить
1517,6 млн. грн.. а на кінець - 1600,0 млн. грн..

Враховуючи наведене, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду констатує факт, що
в матеріалах справи відсутні докази
того, що виконання рішення суду може
створити загрозу банкрутству Банку, в
якого є достатньо як грошових, так і
матеріальних активів для здійснення
господарської діяльності, відтак
присуджена до стягнення рішенням суду
сума в розмірі 559 219,26 грн. є настільки не
значною , що не може суттєво вплинути на
господарську діяльність Банку.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що
доводами апеляційної скарги
правомірності висновків суду першої
інстанції не спростовано, обставини,
які відповідно до статті 104 ГПК України
є підставами для скасування рішення
суду першої інстанції, в порядку
статтей 33,34 ГПК України, апелянтом не
доведено, а оскаржуване судове рішення
прийняте у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права,
фактичними обставинами та матеріалами
справи, апеляційний господарський суд
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування ухвали місцевого
господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну
скаргу залишено без задоволення,
витрати по сплаті судового збору за
перегляд рішення місцевого
господарського суду в апеляційному
порядку, у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський
суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду
Львівської області від 07.07.2014 р. у
справі № 5015/4879/12 залишити без змін,
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ВіЕс Банк",
від 08.07.2014 р. вих.. №02-4/15093 (вх. № суду
01-05/3299/14 від 15.07.14 р.) - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України в порядку
та строки, передбачені статтями 109-110
Господарського процесуального кодексу
України.

4. Справу № 5015/4879/12 повернути
Господарському суду Львівської
області.

Повний текст постанови складено та
підписано 29.07.2014 р.

Головуючий суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Гриців В.М.

Суддя
Данко Л.С.