ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2014 р.
Справа № 924/684/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Ділай У.І.

при секретарі Лосик Ю.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовною заявою: Заступника
Жмеринського міжрайонного прокурора в
інтересах держави в особі: Вінницького
національного аграрного університету,
м. Вінниця, Чернятинського коледжу
Вінницького національного аграрного
університету, с. Чернятин

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий Дар", м.
Городок

про: стягнення 225 108,95 грн.

Представники:

Від прокурора: Леонтьєва Н.Т. - прокурор

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Дрогомирецька О.Р. -
представник (Довіреність б/н від 28.10.2013
р.).

Прокурору та представнику відповідача
роз'яснено права і обов'язки
передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.
Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК
України про технічну фіксацію судового
процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду
Львівської області за підсудністю із
Господарського суду Хмельницької
області надійшла позовна заява
Заступника Жмеринського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі:
Вінницького національного аграрного
університету, м. Вінниця,
Чернятинського коледжу Вінницького
національного аграрного університету,
с. Чернятин до відповідача - Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Яблуневий Дар", м. Городок про
стягнення 225 108,95 грн.

Ухвалою суду від 20.06.2014 р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 01.07.2014
р. З підстав, викладених в Ухвалах суду
від 01.07.2014 р. та 15.07.2014 розгляд справи
відкладався.

27.06.2014 р. від відповідача в канцелярію
суду поступив Відзив на позовну заяву
№ 529 від 27.06.2014 р. відповідно до якого
відповідач просив суд позовну заяву
Заступника Жмеринського міжрайонного
прокурора залишити без розгляду.

Як слідує із відзиву відповідач вважає,
що Вінницький національний аграрний
університет та Чернятинський коледж
Вінницького національного аграрного
університету не підпадають під поняття
«орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах», а порушення
інтересів Вінницького національного
аграрного університету та
Чернятинського коледжу Вінницького
національного аграрного університету
не є порушенням інтересів держави.
Таким чином, Заступник Жмеринського
міжрайонного прокурора не
уповноважений звертатися до суду із
даним позовом.

Також відповідач зазначає, що позовну
заяву № 78-1773вих14 від 19.03.2014 р. підписано
ОСОБА_2, посадове становище якого
зазначено як заступник Жмеринського
міжрайонного прокурора, при цьому
жодних доказів того, що ОСОБА_2 займає
вказану посаду до позовної заяви не
додано.

Окрім того, відповідач вказує на те, що
прокурором в порушення вимог ст. 56 ГПК
України надіслано відповідачу копію
позовної рекомендованим листом без
опису вкладення.

Вищенаведені обставини, за
переконанням відповідача є підставами
для залишення позову без розгляду.

На спростування наведених у відзиві на
позовну заяву доводів відповідача
прокурор надав суду Пояснення б/н від
04.07.2014 р., в яких вказав, що за приписами
ст. 2 ГПК України прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України у справі за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Господарського процесуального
кодексу України від 08.04.99 № 3-рп/99,
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону
України, гарантування її державної,
економічної, інформаційної,
екологічної безпеки, охорону землі як
національного багатства, захист прав
усіх суб'єктів права власності та
господарювання тощо. Інтереси держави
можуть збігатися повністю, частково
або не збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарюючих товариств з
частиною державної власності у
статутному фонді. Проте, держава може
вбачати свої інтереси не тільки в їх
діяльності, але й у діяльності
приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, в
кожному конкретному випадку прокурор
чи його заступник самостійно визначає,
з посиланням на законодавство,
підстави подання позову, вказує в чому
саме відбулося чи може відбутися
порушення матеріальних інтересів
держави, обґрунтовує необхідність їх
захисту та зазначає орган
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Згідно п. 1 Положення про Міністерство
аграрної політики та продовольства
України, затвердженого Указом
Президента України "Про Міністерство
аграрної політики та продовольства
України" від 23.04.201 1 № 500/2011 Міністерство
аграрної політики та продовольства
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.

Мінагрополітики України є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади з питань формування
та забезпечення реалізації державної
аграрної політики, політики у сфері
сільського господарства та з питань
продовольчої безпеки держави.

Вінницький державний аграрний
університет заснований на державній
формі власності і підпорядкований
Міністерству аграрної політики
України (п. 1.1 статуту).

Згідно Статуту, Університет
багатопрофільний державний вищий
аграрний навчальний заклад четвертого
рівня акредитації, який провадить
освітню діяльність, пов'язану із
здобуттям вищої освіти та кваліфікації
широкого спектра природничих,
технічних, економічних та інших
напрямів науки, техніки, здійснює
фундаментальні та прикладні наукові
дослідження, є провідним
науково-методичним центром, має
розвинуту інфраструктуру навчальних,
наукових і науково-виробничих
підрозділів, відповідний рівень
кадрового та матеріально-технічного
забезпечення, сприяє поширенню
наукових знань та здійснює
культурно-просвітницьку діяльність.

Фінансування Університету
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету, а також власних
надходжень.

Вінницький національний аграрний
університет є юридичною особою та
згідно витягу з ЄДРЮОФОП за
організаційно-правовою формою є
державною організацією (установою,
закладом).

Одним із структурних підрозділів
Університету є Чернятинський коледж,
який здійснює свою діяльність на
основі Положення розробленого
відповідно до законодавства України та
Статуту Вінницького національного
аграрного університету.

Згідно п.1.10.3.5, п, 1.10.3.6 Статуту, коледж
має окремі права юридичної особи, має
самостійний баланс, рахунок в органах
державного казначейства та установах
банків, печатку.

Даний позов подається прокурором на
захист інтересів держави в особі
Вінницького національного аграрного
університету в особі Чернятинського
коледжу, який є стороною в зобов'язанні,
оскільки порушення ТзОВ «Яблуневий
дар» зобов'язань, встановлених
договором та законом, призводить до
невиконання запланованих заходів
передбачених статутною діяльністю
навчального закладу, який фінансується
з державного бюджету.

Окрім того, порушення майнових прав
Чернятинського коледжу ВНАУ шкодить не
тільки економічним інтересам позивача,
але і економічним інтересам держави, що
відповідно ст. 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" є підставою для звернення
прокурора з даним позовом до суду.
Самостійно звернутись до суду позивач
не може, оскільки бюджетом коледжу на
2014 рік не передбачено коштів на сплату
судового збору при поданні позовів до
суду.

Щодо такої підстави залишення позову
без розгляду як відсутність доказів
повноважень заступника Жмеринського
міжрайонного прокурора на підписання
позовної заяви, то прокурор у
поясненнях вказує, що ОСОБА_2
призначений на посаду заступника
Жмеринського міжрайонного прокурора
згідно наказу прокурора Вінницької
області № 650к від 23.07.2010 р., копію якого
прокурором додано до поданих пояснень.

Щодо залишення позову без розгляду з
підстав не надіслання відповідачу
копії позовної заяви з додатками
згідно вимог ст. 56 ГПК України, прокурор
вказує, що Жмеринською міжрайонною
прокуратурою було надіслано позивачу
на відповідачу копії позовних заяв з
додатками, що підтверджує представник
позивача і не заперечує представник
відповідача. Водночас, у відповідності
до приписів ст.ст. 56,57 ГПК України
прокурор надав суду копії квитанцій та
описів вкладення щодо надіслання
відповідачу копії позовної заяви та
додатків повторно.

31.07.2014 р. прокурором подано в канцелярію
суду пояснення щодо суми заявлених
позовних вимог (вх. № 33269/14 від 31.07.2014 р.),
в яких зазначається, що в описову
частину позовної заяви помилково
включено поставку товару згідно
податкової накладної № 325 від 12.09.2013 р.
на суму 26 284,15 грн. Поставка за даною
накладною здійснювалася на підставі
іншого договору і стягнення коштів на
її оплату відбулося згідно рішення
господарського суду Львівської
області у іншій справі.

В судовому засіданні 31.07.2014 р. прокурор
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив суд позов задоволити.

Позивач явку представника в судове
засідання не забезпечив.

Представник відповідача підтримав
доводи, викладені у відзиві на позовну
заяву, просив суд позов прокурора
залишити без розгляду. Заперечень по
суті позовних вимог представник
відповідача не надав.

Врахувавши приписи ч. 2 ст. 121
Конституції України ч. 3 ст. 2 ГПК
України та зваживши доводи прокурора,
викладені у позовній заяві та
Поясненнях б/н від 04.07.2014 р. суд прийшов
до висновку про відсутність підстав
для залишення даного позову без
розгляду, а тому вважає за необхідне
розглянути спір по суті.

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

30.08.2013 р. між Чернятинським коледжем
Вінницького національного аграрного
університету та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Яблуневий
Дар" укладено Договір купівлі-продажу
№ 28/SR/2013, відповідно до умов якого
позивач взяв на себе зобов'язання
передати у власність відповідача
сільськогосподарську плодоовочеву
продукцію, у кількості погодженій
сторонами, а відповідач у свою чергу
зобов'язався прийняти та оплатити її.

У п.п. 2.1., 2.2. Договору сторони погодили,
що асортимент, якість, кількість та
ціна кожної партії товару визначається
сторонами у специфікації на кожну
партію товару. Ціна кожної партії
товару зазначається у накладних.

Як вбачається із матеріалів справи на
виконання договірних зобов'язань
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 666 131,49 грн.

Факт поставки товару відповідачу
підтверджується видатковими
накладними із відтисками печаток та
підписами повноважних представників
сторін, а саме: від 31.08.2013 № 294 на суму 22
154,75 грн., від 06.09.2013 № 295 на суму 30 098, 25
грн., від 08.09.2013 № 296 на суму 29 937, 60 грн.,
від 10.09.2013 №297 на суму 31 430,00 грн., від
12.09.2013 №326 на суму 5 150,05 грн.,від 12.09.2013 №
324 на суму 31 518, 20 грн., від 13.09.2013 № 327 на
суму 28 537, 74 грн., від 13.09.2013 №384 на суму 31
827,88 грн., від 17.09.2013 №330 на суму 32 642, 96
грн., від 18.09.2013 №341 на суму 33 476, 15 грн.,
від 07.10.2013 № 414 на суму 27 815, 28 грн., від
12.10.2013 №446 на суму 29 106,00 грн., від
13.10.2013№449 на суму31 386,60 грн., від 15.10.2013 №
447 на суму 29 300, 60 грн., від 15.10.2013 № 448 на
суму 32 002, 60 грн., від 17.10.2013 № 451 на суму 30
154,41 гри., від 19.10.2013 № 455 на суму 33 410, 52
грн., від 18.11.2013 № 550 на суму 26 730, 00 грн.,
від 18.1 1.2013 № 539 на суму 31 421,25 грн., від
20.11.2013 № 549 на суму 30 912, 50 грн., від 22.11.2013
№ 547 на суму 28 165,00 грн., від 23.11.2013 № 547 на
суму 28 980, 65 грн., від 25.11.2013 № 551 на суму 29
972, 50 грн. (оригінали накладних оглянуто
судом в судовому засіданні, копії
долучено до матеріалів справи).

Порядок оплати товару сторони
обумовили у п. п. 4.1., 4.2. Договору, якими
передбачено, що оплата за товар
здійснюється після поставки товару,
або передоплатою. Оплата за товар
здійснюється у національній валюті
України - гривня, шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
продавця, а також шляхом готівкових
розрахунків.

У позовній заяві прокурор зазначає, що
отриманий товар відповідач оплатив
частково, сплативши протягом вересня -
листопада 2013 р. 463 665,44 грн. Решти
вартості товару на суму 202 466,05 грн.
відповідач не оплатив.

27.03.2014 р. позивач надіслав на адресу
відповідача Претензію-вимогу вих. № 130
від 19.03.2014 р. про сплату заборгованості
за поставлену продукцію на суму 202 466,05
грн. Однак, як встановлено в судовому
засіданні, вказана претензія залишена
відповідачем без задоволення та
реагування, що стало підставою для
звернення прокурора в інтересах
позивача до суду із позовом про
стягнення суми боргу в примусовому
порядку.

Окрім суми основного боргу за
Договором купівлі-продажу № 28/SR/2013 від
30.08.2013 р. прокурор із посиланням на
ст.ст. 536, 611, 625, 692 ЦК України, ст. 230 ГК
України просить суд стягнути з
відповідача пеню в розмірі облікової
ставки НБУ, що за період з 26.11.2013 р. по
30.04.2014 р. становить 5 874,29 грн., 14 172,61 грн.
інфляційних втрат за період з
листопада 2013 р. по квітень 2014 р. та 2 596,00
грн. 3 % річних за період з 26.11.2013 р. по
30.04.2014 р..

Загальна сума позовних вимог складає 225
108,95 грн.

Суд заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши та дослідивши
докази по справі та оцінивши їх в
сукупності, прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення частково з наступних
підстав:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Як встановлено в процесі розгляду
справи, спірні правовідносини між
сторонами виникли на підставі Договору
купівлі-продажу № 28/SR/2013 від 30.08.2013 р.,
відповідно до умов якого позивач
поставив відповідачу
сільськогосподарську плодоовочеву
продукцію - яблука на загальну суму 666
131,49 грн.

Факт отримання відповідачем продукції
підтверджується відтиском печатки та
підписами повноважного представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий Дар" на
видаткових накладних, оригінали яких
оглянуто в судовому засіданні, копії
долучено до матеріалів справи.

Згідно визначення ст.. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ч. 2 ст.
530 ЦК України).

Положення ст. 692 ЦК України визначають,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

З наведеної правової норми випливає, що
у випадку, коли термін оплати товару
сторонами не погоджений, то перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання покупцем починається з
моменту прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.
В даному випадку положення ч. 2 ст. 530 ЦК
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується (аналогічної позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 28.02.2012 №
5002-8/481-2011).

В процесі розгляду справи суд
встановив, що отриманий від позивача
товар відповідач оплатив частково - в
сумі 463 665,44 грн. Претензія позивача № 130
від 19.03.2014 р. про сплату заборгованості
за поставлену продукцію на суму 202 466,05
грн. залишена відповідачем без
задоволення та реагування.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, а у
відповідності до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним
чином.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Згідно положень ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вбачається із розрахунку позовних
вимог, за прострочення виконання
відповідачем зобов'язання щодо оплати
продукції, прокурором нараховано 14 172,61
грн. інфляційних втрат за період з
листопада 2013 р. по квітень 2014 р. включно
та 2 596,00 грн. 3 % річних за період з 26.11.2013
р. по 30.04.2014 р.

Перевіривши розрахунок позовних вимог,
суд встановив, що 3 % річних прокурором
розраховано вірно, а тому позов в цій
частині вимог слід задоволити
повністю.

Щодо визначеної прокурором суми
інфляційних втрат, то суд зазначає
наступне:

За змістом Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» Сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (див. постанову
Вищого господарського суду України від
05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду
України "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.97 №
62-97р.).

При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (така
позиція висвітлена у листі Верховного
Суду України «Рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»
від 03.04.1997 р. №62-97 та постанові Вищого
господарського суду України від 01.02.2012
№ 52/30).

Як встановив суд остання накладна,
згідно якої поставлялась продукція
датована 25.11.2013 р. Із врахуванням
положень ст. 692 ЦК України, відповідач
вважається таким, що прострочив оплату
продукції з 26.11.2013 р., а тому інфляційні
втрати позивача повинні
розраховуватися без врахування
листопада 2013 р.

Із врахуванням вищенаведеного, суд
прийшов до висновку, що до стягнення з
відповідача підлягають інфляційні
втрати в сумі 13 767,68 грн. В задоволенні
позову в частині стягнення 404,93 грн.
інфляційних втрат за листопад 2013 р. суд
відмовляє.

Окрім того, суд відмовляє в задоволенні
вимог позивача про стягнення з
відповідача 5 874,29 грн. пені. Такий
висновок суду ґрунтується на
наступному:

Відповідно до положень ст. ст. 546, 549 ЦК
України неустойка (штраф, пеня) є одним
із видів забезпечення виконання
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Як вбачається із змісту Договору
купівлі-продажу № 28/SR/2013 від 30.08.2013 р.,
умови даного правочину не передбачають
відповідальності покупця за
прострочення оплати продукції у
вигляді пені. Будь-якого іншого
письмового правочину, який передбачає
відповідальність відповідача за
несвоєчасне здійснення розрахунків за
Договором № 28/SR/2013 від 30.08.2013 р. позивач
суду не представив, а відтак в
задоволенні вимог позивача про
стягнення з відповідача пені належить
відмовити.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК
України покладається на відповідача,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
174, 193, 216, 230 ГК України, ст.ст. 509, 525, 530, 526,
546, 547, 549, 599, 610, 612, 625, 655, 692 ЦК України,
ст.ст.4-3, 33, 34, 43, 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задоволити
частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Яблуневий
Дар" (81500, Львівська обл., м. Городок, вул.
Львівська, 274 А. Ідентифікаційний код
32475074) на користь Вінницького
національного аграрного університету
(21100, м. Вінниця, вул. Сонячна, 3.
Ідентифікаційний код 00497236) в особі
Чернятинського коледжу Вінницького
національного аграрного університету
(23122, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с.
Чернятин, вул. Першотравнева, 28.
Ідентифікаційний код 05471922) 202 466,05 грн.
основного боргу, 13 767,68 грн. інфляційних
втрат, 2 596,00 грн. 3 % річних, всього - 218
829,73 грн.

3. В частині стягнення 404,93 грн.
інфляційних втрат та 5 874,29 грн. пені в
задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Яблуневий
Дар" (81500, Львівська обл., м. Городок, вул.
Львівська, 274 А. Ідентифікаційний код
32475074) в доход державного бюджету
(Отримувач коштів: ГУ ДКСУ у
Личаківському районі м.Львова; Код
отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007620; Банк
отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській
області; Код банку отримувача (МФО): 825014;
Рахунок отримувача: 3006; Код
класифікації доходів бюджету: 22030001; Код
ЄДРПОУ суду: 03499974) 4 376,59 грн. судового
збору.

5. Накази видати згідно ст.116 ГПК
України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 04.08.2014 р.

Суддя
Ділай У.І.