РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р.
Справа № 924/510/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Тимошенко О.М.

судді
Коломис В.В. ,

судді
Огороднік К.М.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Туркот М.П.

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 11.06.14 р. у справі № 924/510/14

за позовом Селянсько-фермерське
господарство "Любава"

до Товариство з обмеженою
відповідальністю "Спілка селян
співвласників майна с. Педоси" с. Педоси
Хмельницького району

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 11.06.2014 року у
справі № 924/510/14 (суддя Гладій С.В.) в
позові відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої
інстанції зазначив, що позивачем не
надано суду належних доказів на
підтвердження свого права на спірне
майно, а тому позов задоволенню не
підлягає.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу в якій просить останнє
скасувати з підстав порушення норм
матеріального права та прийняти нове
рішення, яким позово задоволити. В
обгрунтування скарги зазначає, що
позивач набув права власності на
спірне майно правомірно, на підставі
договору про постачання кормів для
громадського тваринництва на період
зимово-стійлового періоду 2003-2004 р.р. від
01.12.2003 р., а також Акту погодження
попередніх дій прийому-передачі майна
та об'єктів нерухомості в рахунок
погашення заборгованості від 01.12.2003 р.
При цьому вказує, що даний договір по
суті є змішаним договором, в якому
містяться елементи 2 різних договорів
(договору про постачання кормів та
договору купівлі-продажу нерухомого
майна). Цивільний кодекс УРСР 1963 р. не
передбачав заборони сторонам укладати
змішані договори, а ЦК України 2003 р.
нормативно закріпив таке право. Таким
чином, позивачем до суду було подано
належні докази на підтвердження свого
права власності.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги та просить її задоволити.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу проти доводів апелянта
заперечує та вважає рішення суду
першої інстанції правильним. Зазначає,
що спірне майно є власністю ТОВ "Спілка
селян співвласників майна с. Педоси",
оскільки було внесено до його
статутного фонду пайовиками
колишнього КСП "Войтовина". При цьому
вказує, що позивачем не надано жодних
документів, які б підтверджували право
власності СТОВ "Войтовина" на спірні
будівлі, як особи, що здійснила їх
відчудження на користь позивача.
Просить відмовити в задоволенні
скарги, а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Зважаючи, що явка представників сторін
в судове засідання обов'язковою не
визнавалась, суд вважає можливим
розглянути скаргу без участі
представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та відзив на неї,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
господарського суду Хмельницької
області від 11.06.2014 р. у справі № 924/510/14
залишити без змін виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
„Войтовина" та селянським фермерським
господарством „Любава" укладено
договір про постачання кормів для
громадського тваринництва на період
зимово-стійлового періоду 2003-2004 років
від 01.12.2003 року.

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник
замовляє, а постачальник приймає на
себе виконання постачання кормів в
галузі тваринництва для годівлі
громадського поголів'я ВРХ та свиней,
коней робочих в кількості потреби
середньодобової норми згідно раціону
годівлі на період зимово-стійлового
періоду 2003-2004 років, продукція якої в
подальшому буде використана для
погашення кредиторської
заборгованості по оплаті праці.

Між СТОВ „Войтовина" та СФГ „Любава"
01.12.2003 року складено акт погодження
прийому-передачі майна та об'єктів
нерухомості в рахунок погашення
заборгованості згідно договору від
01.12.2003 року. відповідно до якого сторони
слали акт про прийом та передачу майна:
магазину дерев'яного вартістю 1669 грн.,
магазину дерев'яного вартістю 1197 грн.,
контори цегляної вартістю 6378 грн.,
магазину дерев'яного вартістю 365 грн.,
незавершеного будівництва торгового
центру біля будинку культури вартістю
29568 грн., фундаменту з каменю біля
незавершеного будівництва торгового
центру біля будинку культури вартістю
12750 грн., що знаходяться в с. Педоси,
Хмельницького району.

СТОВ „Войтовина" виписано довіреності
серії ЯИЮ № 575997 від 14.01.2004 року, серії
ЯИЮ № 576000 від 09.02.2004 року, серії ЯИЮ №
575996 від 02.12.2003 року на отримання від СФГ
„Любава" кормів.

17.12.2005 року між СТОВ „Войтовина" та СФГ
„Любава" складено акт прийому передачі
майна та об'єктів нерухомості в рахунок
погашення заборгованості згідно
договору від 01.12.2003 року, а саме:
магазину дерев'яного вартістю 1669 грн.,
магазину дерев'яного вартістю 1197 грн.,
контори цегляної вартістю 6378 грн.,
магазину дерев'яного вартістю 365 грн.

Відповідно до довідки № 15 від 05.05.2006
року, виданої СТОВ „Войтовина", магазин
дерев'яний на суму 1669 грн., магазин
дерев'яний на суму 1197 грн., контора
цегляна на суму 6378 грн., магазин
дерев'яний на суму 365 грн., які належать
та знаходяться на балансі СТОВ
„Войтовина" передані згідно договору
від 01.12.2003 року та акту прийому-передачі
від 17.12.2005 року СФГ „Любава" в рахунок
погашення заборгованості.

21.03.2014 року селянським (фермерським)
господарством „Любава" надіслано на
адресу ТОВ „Спілка селян
співвласників майна" с. Педоси вимогу №
24 про звільнення приміщення житлового
будинку (контори цегляної) що
знаходиться за адресою вул. Центральна,
10, с. Педоси, Хмельницького району, яка
відповідачем залишена без відповіді та
задоволення.

Вважаючи що право власності СФГ
„Любава" на спірні будинки не
визнається відповідачем, позивач
звернувся з позовом до суду в якому
просить визнати за
селянсько-фермерським господарством
„Любава" с. Педоси, Хмельницького
району право власності на майно:
магазин дерев'яний вартістю 1669 грн.,
магазин дерев'яний вартістю 1197 грн.,
магазин дерев'яний вартістю 365 грн.,
контору цегляну вартістю 6378 грн.

Розглядаючи зазначений спір колегія
суддів зазначає слідуюче.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
права.

Позов про визнання права власності є
речово-правовим, вимоги якого звернені
до суду, який повинен підтвердити
наявність у позивача права власності
на спірне майно. Об'єктом такого позову
є усунення невизначеності відносин
права власності позивача щодо
індивідуально визначеного майна.
Підставою ж позову є обставини, що
підтверджують право власності
позивача на майно.

За вимогами ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Приписами ст. 328 ЦК України унормовано,
що право власності набувається на
підставах, не заборонених законом та
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України,
власник майна вправі пред'явити позов
про визнання права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Перелік правовстановлюючих документів
на об'єкти нерухомого майна, відповідно
до яких підтверджується право
власності на нерухоме майно, наведено в
додатку № 2 до Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно, яке затверджене
наказом Міністерства юстиції України
від 07.02.2002 року, а на даний час у ст. 19
Закону України „Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень".

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 статті 3
Закону України „Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають
з моменту такої реєстрації. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень, діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Судом першої інстанції правомірно
відмічено, що договір від 01.12.2003 року
про постачання кормів, акт погодження
прийому-передачі майна та об'єктів
нерухомості в рахунок погашення
заборгованості від 01.12.2003 року, акт
прийому-передачі майна від 17.12.2005 року
та довідка № 15 від 05.05.2006 року, не є
належними правовстановлюючими
документами.

Зазначене випливає з того, що позивачем
не підтверджено належними доказами
прав власності відчуджувача майна -
СТОВ "Войтовина", що не дає підстави
оцінити правомірність переходу прав
від відчуджувача до набувача. Довідки
СТОВ "Войтовина" такими доказами не
являються. Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно є
офіційним документом встановленого
зразка, що видається державним
реєстратором і підтверджує юридичний
факт виникнення права власності на
нерухоме майно та є належним
правовстановлюючим документом для
повної реалізації права власності на
нерухоме майно.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку, що
оскільки позивач не надав суду
належних доказів на підтвердження
свого права на спірне майно, позов
задоволенню не підлягає.

Відтак судом першої інстанції також
обгрунтовано вказано, що позивачем не
доведено суду наявність порушеного
права, у зв'язку з чим позивач звернувся
з позовом до суду, відповідно, заява
відповідача про застосування строку
позовної давності задоволенню не
підлягає.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Хмельницької області від 11.06.2014 року
відповідає матеріалам справи,
грунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає.
Зазначені в апеляційній скарзі інші
доводи скаржника не обгрунтовані та не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
селянсько-фермерського господарства
"Любава" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 11.06.2014 року у
справі № 924/510/14 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Коломис В.В.

Суддя
Огороднік К.М.