ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2014
Справа № 917/1275/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Кременчукгаз", пров. Героїв
Бресту, 46, м. Кременчук,
Полтавська обл., 39601

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 6 190,71 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники:

від позивача: Шостак О.М., довіреність №
19/970 від 31.03.2014 р., паспорт серії КН №
917408, виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС
України в Полтавській області 14.05.1999 р.;

від відповідача: не з'явилися.

17.07.2014 р. у судовому засіданні
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення, залучено її до
матеріалів справи та повідомлено про
термін виготовлення повного тексту
судового рішення.

Суть спору : розглядається позов
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Кременчукгаз" про стягнення з Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 6 190,71 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного між сторонами 20.12.2013 р.
договору № 314-03 на постачання
природного газу за регульованим
тарифом, з яких : 5 897,88 грн. основний борг
за період з січня 2014 року по квітень 2014
року включно, 246,80 грн. грн. пеня за
період з 07.02.2014 р. по 28.05.2014 р., 46,03 грн. 3%
річних за період з 07.02.2014 р. по 20.05.2014 р..

Відповідач представництво у судове
засідання не забезпечив, вимог суду (п. 5
ухвали про порушення провадження у
даній справі від 01.07.2014 р.) не виконав,
причин щодо цього суду не повідомив.
Останній відповідно до пп. 2.6.15
Інструкції з діловодства в
господарських судах України та пп. 3.9.1
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" був належним чином та
завчасно повідомлений про дату, час і
місце проведення судового засідання та
про покладені на нього судом обов'язки,
про що свідчать матеріали справи.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у пп. 3.9.2
постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" (із
змінами та доповненнями), у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, пояснення представника позивача
щодо можливості розгляду спору за
відсутності представника відповідача
та приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо право кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, суд не оцінює вказану обставину
як підставу для подальшого відкладення
розгляду справи. Спір розглядається за
наявними матеріалами відповідно до ст.
75 ГПК України.

Позивач надав суду клопотання вх. № 9245
від 17.07.2014 р. про припинення провадження
у справі в частині позовних вимог щодо
стягнення з відповідача 5 897,88 грн.
основного боргу за період з січня 2014
року по квітень 2014 року включно з
огляду на сплату останнім даної суми
після порушення провадження у справі.
Суд дане клопотання задовольняє за
обґрунтуванням, викладеним у
мотивувальній частині даного рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши надані докази, суд,

встановив :

20.12.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Кременчукгаз"
(постачальник) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (споживач) було
укладено Договір № 314-03 на постачання
природного газу за регульованим
тарифом (а.с. 9-14, далі-Договір),
відповідно до якого Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Кременчукгаз" (постачальник)
зобов'язувалося постачати природний
газ споживачу в обсягах і порядку,
передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(споживач) зобов'язувався прийняти та
оплатити газ на умовах цього договору
(п. 1.1 Договору).

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне :

- послуги з постачання газу
підтверджуються підписаними сторонами
актом приймання-передачі газу, що
оформлюється за даними вузлів обліку,
визначених у додатку №1 до Договору.
Акти приймання передачі є підставою
для остаточного розрахунку споживача з
постачальником (п. 2.6 та п. 2.9 Договору);

- розрахунки за реалізований
споживачеві газ здійснюються за
цінами, що встановлюються національною
комісією, яка здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (п. 4.1
Договору);

- ціна за 1 000,00 кубічних метрів газу (з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу на
природній газ, тарифу на
транспортування газу магістральними,
розподільними газопроводами, тарифу на
постачання газу за регульованим
тарифом та податку на додану вартість)
становить 4 655,98 грн. (п. 4.2 Договору);

- оплата вартості послуг з постачання
газу здійснюється споживачем
авансовими та/або плановими платежами
із розрахунку договірного обсягу
постачання газу протягом періоду
оплати. Споживач самостійно розраховує
суму платежу, виходячи з ціни газу на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого на наступний
розрахунковий період. У випадку
недоплати вартості послуг з постачання
природного газу за розрахунковий
період Споживач проводить остаточний
розрахунок на пізніше 07 (сьомого) числа
місяця, наступного за розрахунковий (п.
4.6 Договору);

- у разі порушення споживачем вимог
порядку проведення розрахунків,
передбаченого розділом 4 Договору, із
Споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу (пп. 6.2.2
Договору);

- цей договір набирає чинності з 01.01.2014
р. та укладається на строк до 31 грудня
2014 року (п. 10.1 Договору).

01.01.2014 р. між сторонами було укладено
Додаткову угоду № 1 до Договору (а.с. 15),
відповідно до якої з 01.01.2014 р. вартість
газу встановлено у розмірі 4 222,15 грн. за
1000,00 куб.м..

Факт виконання позивачем договірних
зобов'язань з постачання газу
споживачу та факт отримання останнім
газу за період з січня 2014 р. по квітень
2014 р. включно на загальну суму 7 532,97 грн.
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями актів приймання -
передачі природного газу, а саме : акт №
350 від 21.01.2014 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у січні 2014 р. у кількості 0,378
тис.куб.м. вартістю 1 595,98 грн., акт № 1372
від 20.02.2014 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у лютому 2014 р. у кількості 1,085
тис.куб.м. вартістю 4 581,05 грн., акт № 2914
від 26.03.2014 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у березні 2014 р. у кількості 0,28
тис.куб.м. вартістю 1 190,64 грн., акт № 17087
від 22.04.2014 р. про передачу
постачальником та прийняття останнім
газу у квітні 2014 р. у кількості 0,031
тис.куб.м. вартістю 165,30 грн. (копії
наявні у матеріалах справи, а.с. 16, 17).

В порушення умов Договору відповідач
здійснив часткову оплату за отриманий
ним природний газ в розмірі 1 635,09 грн.
(банківська виписка - а.с. 19-21),
заборгованість відповідача на момент
пред'явлення даного позову складала 5
897,88 грн..

Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до суду з даним
позовом про стягнення з відповідача 6
190,71 грн. заборгованості, що виникла
внаслідок неналежного виконання
останнім умов укладеного між сторонами
20.12.2013 р. договору № 314-03 на постачання
природного газу за регульованим
тарифом, з яких : 5 897,88 грн. основний борг
за період з січня 2014 року по квітень 2014
року включно, 246,80 грн. грн. пеня за
період з 07.02.2014 р. по 28.05.2014 р., 46,03 грн. 3%
річних за період з 07.02.2014 р. по 20.05.2014 р..

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Правочин за приписами ст. 204
Цивільного кодексу України є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного
кодексу України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного
договору, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. За приписами ст. 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна
сторона-постачальник, зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій сторони - покупцеві
товар, а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар і сплатити за
нього певну грошову суму. Покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. (п. 1 ст. 692
Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. У
відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав
зобов'язання за вищезазначеним
Договором щодо здійснення ним поставки
природного газу протягом періоду з
січня по квітень 2014 року включно.
Відповідач в порушення прийнятих на
себе зобов'язань за вказаним Договором
та приписів ст. 692 Цивільного кодексу
України не оплатив отриманий за період
з лютого по квітень 2014 року включно
природний газ у встановлені у Договорі
строки.

Після порушення провадження уданій
справі відповідачем було сплачено 5 897,88
грн. боргу, що підтверджується випискою
банку від 07.07.2014 р.. За викладеного,
предмет спору в частині позовних вимог
щодо стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 5 897,88 грн. відсутній, а тому
наявні підстави для припинення
провадження у справі в порядку п. 1-1 ст.
80 ГПК України.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Після проведення перевірки наданого
позивачем розрахунку позовних вимог в
частині вимог щодо стягнення з
відповідача 46,03 грн. 3% річних за період
з 07.02.2014 р. по 28.05.2014 р. з урахуванням
моменту виникнення заборгованості за
кожен місяць та часткової оплати, суд
визнає їх правомірними та такими, що
підлягають задоволенню (розрахунок
здійснено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5"). При цьому судом
враховано відсутність клопотання про
вихід за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.
548 Цивільного кодексу України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.
Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549
Цивільного кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України. Положеннями ст.
216 Господарського кодексу України, ч. 1
ст. 218 Господарського кодексу України
також визначено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Пунктом 4
ст. 231 Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Підпунктом 6.2.2 Договору визначено, що у
разі порушення споживачем строків
оплати, зі споживача стягується пеня у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996
р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (із змінами) розмір пені за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 246,80 грн. пені за період з
07.02.2014 р. по 28.05.2014 р. (виходячи з моменту
виникнення прострочення виконання за
кожний розрахунковий період окремо та
з урахуванням часткової оплати), суд
прийшов до висновку, що заявлений
розмір пені відповідає вимогам
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (розрахунок суми пені
здійснено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5"). При цьому судом
враховано відсутність клопотання про
вихід за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи будь-яких інших
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 246,80
грн. пені та 46,03 грн. 3% річних
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Припинити провадження у справі в
порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України в частині
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства "Кременчукгаз"
щодо стягнення з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 5 897,88 грн. основного
боргу.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1),
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства "Кременчукгаз" (пров. Героїв
Бресту, 46, м. Кременчук, Полтавська обл.,
39601), ідентифікаційний код юридичної
особи 03351734 : 46,03 грн. 3% річних, 246,80 грн.
пені.

Видати наказ з набранням чинності цим
рішенням.

Повне рішення складене 21.07.2014 р..

Суддя

О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.