ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2014 р.Справа № 915/465/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням голови суду № 1177 від
13.06.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Стеблиненко В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Зінченко А.Ф.,
довіреність № б/н від 06.03.2014р.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про час, дату та
місце його проведення повідомлений
належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ді Кор-Буд»

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 14.05.2014р.

по справі № 915/465/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВ метал груп»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ді Кор-Буд»

про стягнення 39 200,97 грн.

Встановила:

У квітні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «АВ метал
груп» звернувся до господарського суду
Миколаївської області з позовом, в
якому просив стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ді
Кор-Буд» заборгованість за договором
поставки № Н-16 від 09.08.2013р. в розмірі 39
200,97 грн., з яких: 37 027,83 грн.
заборгованість основного боргу, 1 388,35
грн. пені, 320,39 грн. 3% річних та 464,40 грн.
сума збитків від інфляції. Судові
витрати по справі позивач просив суд
покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням з боку
відповідача умов договору укладеного
між сторонами.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 14.05.2014р.
(суддя Коваль С.М.) припинено
провадження у справі в частині
стягнення 2 000,00 грн. суми основного
боргу; стягнуто з ТОВ «Ді Кор-Буд» на
користь ТОВ «АВ метал груп» 35 027,83 грн.
основного боргу, грошових коштів у
сумі 320,39 грн. - 3 % річних., 464,40 грн. суму
збитків від інфляції, 1 388,35 грн. пені та
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1 827 грн.

Мотивуючи рішення місцевий
господарський суд послався на норми
статей 525, 526, 549, 625, 629, 692, 762 Цивільного
Кодексу України та статей 193, 230, 231
Господарського Кодексу України і
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог.

Суд першої інстанції припинив
провадження у справі в частині
стягнення 2 000,00 грн. на підставі п.1-1 ст.
80 Господарського процесуального
кодексу України, посилаючись на заяву
позивача про зменшення суми основного
боргу та виходячи з того, що
відповідачем після порушення
провадження у справі було частково
оплачено суму основного боргу.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ді Кор-Буд»
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення господарського
суду Миколаївської області від 14.05.2014р.
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Апелянт у скарзі стверджує, що
строк виконання його обов'язку по
повній оплаті ще не настав, оскільки
позивач не надав суду доказів щодо
повного виконання своїх зобов'язань за
договором поставки, а саме доказів
передачі та/або направлення на адресу
відповідача та отримання останнім
супровідних документів щодо якості
товару та актів прийняття товару за
кількістю та якістю.

Більш детальніше доводи
викладені у скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу
сторона просить залишити рішення без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Судова колегія розглядає справу за
його відсутністю, оскільки його неявка
не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали та
обставини справи на предмет надання їм
попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 ГПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, 09 серпня 2013 року між ТОВ «АВ
метал груп» (Постачальник) та ТОВ «Ді
Кор-Буд» (Покупець) було укладено
договір поставки № Н-16, за умовами
якого Постачальник зобов'язався
передати у власність Покупця
металопрокат, а Постачальник прийняти
та оплатити товар на умовах, визначених
договором.

Відповідно до пункту 2.3 Договору,
строк поставки товару становить 5
робочих днів з моменту отримання на
поточний рахунок попередньої оплати 100
%, остаточний розрахунок - протягом
п'яти календарних днів з дати отримання
товару, якщо інше не обумовлено
сторонами у специфікації та/або
рахунку на оплату.

За умовами пункту 2.5 Договору,
прийом товару за кількістю та якістю
здійснюється матеріально
відповідальним представником
відповідача за довіреністю на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, оформленою у відповідності
з вимогами діючого законодавства
України: за кількістю - згідно із
накладною; за якістю - згідно із
супровідними документами, що
посвідчують якість товару, який
поставляється.

Пунктом 2.6 Договору встановлено,
що право власності на поставлену
партію товару і ризики загибелі та/або
пошкодження товару переходять від
позивача до відповідача з моменту
передачі-прийому товару в пункті
поставки і засвідчується підписанням
сторонами видаткової накладної. Дата
отримання партії товару відповідачем
вказується у накладній.

Згідно із п. 3.3 Договору та з
урахуванням положень Додаткової угоди
№ 1 від 16.09.2013р. відповідач зобов'язався
здійснити оплату за товар протягом 5
календарних днів з моменту поставки
товару.

У пункті 6.1 Договору сторони
дійшли згоди про те, що прийом товару за
кількістю та якістю здійснюється у
точній відповідності із стандартами,
технічними умовами та іншими
обов'язковими для сторін правилами, а
також за супровідними документами, які
засвідчують якість товару, що
поставляється.

Відповідно до пункту 11.1, Договір
набирає чинності з дати його
підписання і діє до 31 грудня 2013 року.

Статтею 509 Цивільного кодексу
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії. а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України - цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

В силу ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За вимогами ст. 712 ЦК України, які
кореспондуються з вимогами ст. 265 ГК
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

На виконання умов договору,
позивач здійснив поставку товару
відповідачу на загальну суму 473 836,09
грн., що підтверджується видатковими
накладними № 24000693 від 16.12.2013р.; № 24000752
від 23.12.2013р., № 4000499 від 29.01.2014р. та № 4000700
від 12.02.2014р., які наявні в матеріалах
справи. (а.с. 14,16,19,22)

Крім того, про наявність
заборгованості відповідача за
отриманий товар свідчить підписаний
сторонами та скріплений печатками
товариств акт звірки взаємних
розрахунків, за період з 13.12.2013р. -
01.04.2014р. та за період з 09.08.2013р. - 12.12.2013р.
(а.с.36-37)

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем на виконання своїх
зобов'язань по договору був здійснений
частковий платіж у розмірі 436 808,26грн.

Таким чином, розмір заборгованості
відповідача перед позивачем станом на
момент подачі позову складав 37 027,83 грн.

28 лютого 2014 року позивачем було
особисто подано відповідачеві
претензію, з вимогою у добровільному
порядку сплатити заборгованість у
7-денний термін.

Дана вимога залишена відповідачем без
відповіді, що стало причиною звернення
до місцевого господарського суду.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

В процесі розгляду справи у суді першої
інстанції позивачем було подано заяву
про зменшення суми основного боргу до 35
027,83 грн., у зв'язку із частковим
погашенням заборгованості
відповідачем у розмірі 2 000 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 91 від 07.04.2014р.

У пункті 4.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Визнання
боржником претензії кредитора не є
способом припинення зобов'язання і не
свідчить про відсутність спору; особа,
претензія якої визнана боржником,
вправі звернутися до господарського
суду з позовом про стягнення визнаної
суми коштів. Припинення провадження у
справі на підставі зазначеної норми
ГПК можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення

З огляду на викладене, судова
колегія вважає, що місцевий
господарський суд правомірно припинив
провадження у справі в частині
стягнення з відповідача суми основного
боргу у розмірі 2 000,00 грн.

Доказів повної оплати за отриманий
товар відповідач до суду не надав,
таким чином, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо існування
заборгованості відповідача перед
позивачем у розмірі 35 027,83 грн.
основного боргу, що підлягає стягненню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи, що розрахунки позивача в
частині нарахувань 3% річних та збитків
від інфляції відповідають вимогам
чинного законодавства, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про стягнення 3 % річних у
сумі 320,39 грн. та витрат від інфляції у
розмірі 464,40 грн.

Пунктом 7.1 Договору сторони
передбачили, що у випадку порушення
строку оплати за товар, що
поставляється, покупець зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
простроченого платежу, за кожен день
порушення строку.

Вимога позивача щодо стягнення
пені за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання також є
правомірною, обґрунтованою та підлягає
задоволенню на підставі вимог ст.ст.
230-232 ГК України та Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Відтак, з урахуванням наведених
правових положень та встановлених
обставин даної справи колегія суддів
приходить до висновку, що позивач
обґрунтовано звернувся до суду з даним
позовом і місцевий суд, відповідно,
правомірно задовольнив позовні вимоги.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги
відносно ненастання строку платежу не
приймаються до уваги, оскільки
вказаний товар прийнятий покупцем без
актів розбіжностей, акт
взаєморозрахунків, де відповідач
визнав суму боргу та всі видаткові
накладні були ним підписані, а тому
зазначені доводи суперечать
обставинам справи.

Аналізуючи матеріали справи, судова
колегія доходить до висновку про те,
оскаржуване судове рішення прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а підстави, передбачені ст. 104
ГПК України, для його зміни чи
скасування відсутні.

За таких обставин, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105
господарського процесуального кодексу
України, судова колегія -

П О С Т А Н О
В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ді
Кор-Буд» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 14.05.2014р. по
справі № 915/465/14 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
07.08.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Н.В. Ліпчанська