ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

17 липня 2014 р. Справа № 902/948/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Колбасова Ф.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сігма регіон", (22800, Вінницька область,
Немирівський район, м. Немирів, вул.
Леніна, 226-А)

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поділля зерно
інвест", (21034, Вінницька
область, Вінницький район, с. Вінницькі
Хутори, вул. Чехова, 45)

про стягнення 86674,39 грн.

при секретарі судового засідання
Здорик Я.С.

за участю представників сторін:

позивача: Бурятинський В.О.. -
довіреність № б/н від 27.06.14р.;

відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ :

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сігма регіон" подано
до господарського суду Вінницької
області позов про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поділля зерно
інвест" 86674,39 грн. боргу.

Ухвалою суду від 04.07.2014 за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№902/948/14 та призначено її до розгляду на
17.07.2014.

Фіксація судового процесу шляхом
звукозапису не здійснюється в зв'язку з
неподанням клопотання про
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 17.07.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач правом участі в судовому
засіданні не скористався, визначених
судом доказів не надав, про поважність
причини своєї неявки суду не повідомив.
Хоча про дату, час та місце проведення
судового засідання повідомлявся
належним чином - ухвалою від 04.07.2014р.,
яка надсилалась рекомендованою
кореспонденцією і факт отримання якої
11.07.2014 р. підтверджується повідомленням
про вручення поштового відправлення за
№301.

Крім того, слід зазначити, що
відповідачем не подано клопотання,
заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо
перенесення розгляду справи
призначеної на 17.07.2014 року, її
відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору та той факт, що
неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

24.04.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Сігма регіон" (за
договором - постачальник/продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Поділля зерно
інвест" (за договором - покупець)
укладено договір поставки за № 24/04-Б.

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник зобов'язується
поставити/передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання у підприємницькій
діяльності, а покупець зобов'язується
прийняти товар та сплатити за нього на
умовах договору.

Предметом поставки є товар борошно
першого ґатунку, вартість, кількість та
якісні показники якого будуть
визначатися Специфікаціями на кожну
партію товару та є невід'ємними
частинами даного договору (п. 2.1.
договору).

Згідно п. 2.2. договору товар
поставляється партіями, кожна партія
визначається видатковою накладною, в
якій зазначається: найменування
товару, кількість товару, що повинна
постачатися в конкретній партії.

Відповідно до п. 4.1. договору вартість
кожної партії товару, що постачається
згідно цим договором, визначається у
видатковій накладній та специфікації
до даного договору.

В п. 4.2. сторони погодили, що розрахунки
за кожну поставлену партію товару
здійснюються в безготівковому порядку
протягом 25 календарних днів з моменту
поставки відповідної партії товару
відповідно до п. 3.3 даного договору.

Даний договір набирає чинності з
моменту підписання його сторонами і
діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому
випадку до моменту повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за даним
договором.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем на виконання умов договору
та відповідно до специфікацій № 1 від
25.04.2013р., № 2 від 29.04.2013р., № 3 від 30.04.2013р.,
№ 4 від 07.05.2013р., № 5 від 14.05.2013р., №6 від
23.05.2013р. станом на 23.05.2013 року поставлено
відповідачу товар на загальну суму
352305,00 грн. Наведене стверджується
видатковими накладними № РН-0000037 від
25.04.2013 року на суму 66000,00 грн., №РН-0000038
від 29.04.2013 року на суму 65205,00 грн.,
№РН-0000039 від 30.04.2013 року на суму 29100 грн.,
№РН-0000042 від 07.05.2013р. на суму 75000 грн., №
РН-0000046 від 14.05.2013р. на суму 60000грн.,
№РН-0000051 від 23.05.2013р. на суму 57000 грн.,
довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей та
податковими накладними (а.с. 11-34).

За отриманий товар відповідач
розрахувався частково на загальну суму
271250,00 грн., що стверджується
банківськими виписками від 23.05.2013р., від
03.06.2013р., від 12.07.2013р., від 18.07.2013р., від
19.07.2013р., від 20.08.2013р., від 22.08.2013р., від
27.08.2013р., від 29.08.2013р., від 10.09.2013р., від
13.09.2013р., від 05.11.2013р., від 23.12.2013р. та від
31.12.2013р.

Таким чином, у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем за
поставлений товар по договору № 24/04-Б
від 24.04.2013р. в сумі 81055,00 грн. (352305 грн.-271250
грн.).

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України.

Дії позивача по передачі товару та дії
відповідача по прийняттю вказаного
товару за визначеною ціною свідчать
про те, що у боржника (відповідача)
виникло зобов'язання по оплаті за
отриманий товар.

З моменту укладення між сторонами
договору № 24/04-Б від 24.04.2013, між ними
виникли зобов'язання, які регулюються
параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу
України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч.1 статті 625 ЦК України).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, суд вважає вимогу позивача
про стягнення основного боргу за
поставлений товар в розмірі 81055,00 грн.
правомірною та обґрунтованою, а тому
задовольняє її в повному обсязі.

Крім основного боргу позивач пред'явив
до стягнення 919,36 грн. - 3% річних за
період з 26.01.2014 р. по 12.06.2014 р. та 4700,03 грн.
- пені за порушення строків оплати суми
основного боргу за період з 26.01.2014р. по
12.06.2014р.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання
відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
(неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно
до положень ст. 549 ЦК України є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

В п. 6.5. договору сторони погодили, що за
порушення грошових зобов'язань за цим
договором покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла у
період не сплати зобов'язань, від суми
невиконаного грошового зобов'язання за
кожний день порушення виконання. Пеня
нараховується за весь період
прострочення виконання грошових
зобов'язань.

Відповідно до ст. 232 ГК України
нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте, законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Згідно з п. 4.3. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013 року «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» якщо
відповідно до чинного законодавства
неустойка (пеня) підлягає стягненню за
кожний день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлений законом або угодою
сторін. Шестимісячний строк визначений
положенням ч.6 ст. 232 ГПК України
визначає максимальний період часу, за
який може бути нараховано штрафні
санкції (якщо інший такий період не
встановлено закон або договором).

Як вбачається із матеріалів справи, в п.
6.5. договору, сторони погодили, що пеня
нараховується за весь період
прострочення виконання грошових
зобов'язань. Таким чином, сторонами в
договорі визначено інший період
нарахування пені і він не повинен
обмежуватись шестимісячним терміном.

Відповідно до ст. 3 закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений за прострочку
платежу грошових зобов'язань
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на викладене, оскільки
відповідач не здійснив в повному
обсязі оплату товару у встановлений
термін згідно п. 4.2 договору поставки
№24/04-Б від 24.04.2013 року, то він відповідно
з вимогами чинного законодавства є
боржником, що прострочив, а тому вимоги
щодо стягнення з відповідача пені та 3%
річних є правомірними, оскільки
відповідають умовам укладеного
договору та чинному законодавству.

Перевіркою розрахунків 3% річних судом
не виявлено помилок, отже 919,36 грн. - 3%
річних підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Провівши перерахунок пені, згідно
періодів визначених позивачем, сума
пені склала 4770,03 грн. Як вбачається зі
змісту прохальної частини позовної
заяви позивачем заявлено до стягнення
суму пені в розмірі 4700,03 грн., що є його
правом. Враховуючи вищевикладене,
позов в частині стягнення пені
підлягає задоволенню в сумі 4700,03 грн.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду доказів в спростування
позовних вимог позивача в частині
стягнення основного боргу, пені та 3%
річних (платіжні доручення, виписки
банківських установ щодо руху коштів,
квитанції до прибуткових касових
ордерів тощо).

Враховуючи вищевикладене, позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового
збору підлягають покладенню на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

17.07.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85,
87, 115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поділля зерно
інвест", (21034, Вінницька
область, Вінницький район, с. Вінницькі
Хутори, вул. Чехова, 45) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сігма регіон", (22800, Вінницька область,
Немирівський район, м. Немирів, вул.
Леніна, 226-А) 81055,00 грн. - основного боргу,
919,36 грн. - 3% річних, 4700,03 грн. - пені, 1827,00
грн. - відшкодування витрат зі сплати
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення направити відповідачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 22 липня 2014 р.

Суддя Колбасов
Ф.Ф.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21034, Вінницька область,
Вінницький район, с. Вінницькі Хутори,
вул. Чехова, 45)