м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 910/14970/14 24.07.14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Приватного акціонерного
товариства "Київстар"

про визнання недійсним пункт 10.1
Договору оренди №2 від 01.08.2013 в частині

Суддя
Літвінова М.Є.

Представники сторін: не викликались

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства "Київстар" про
визнання недійсним пункт 10.1 Договору
оренди №2 від 01.08.2013 в частині, що
орендодавець має право достроково в
односторонньому порядку розірвати цей
договір, направивши орендареві
повідомлення про розірвання не пізніше
ніж за 30 календарних днів до дати
розірвання цього Договору.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.07.2014 порушено провадження у
справі №910/14970/14, розгляд справи
призначений на 18.08.2014.

21.07.2014 позивач звернувся до суду із
заявою про забезпечення позову в якій
просить:

1.Заборонити відповідачу вчиняти дії
спрямовані на примушування позивача
підписувати акт приймання-передачі
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 181,
97 кв.м., яке є предметом договору оренди
№ 2 від 01.08.2013;

2.Заборонити відповідачу вчиняти дії
спрямовані на звільнення позивачем
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 181,
97 кв.м., яке є предметом договору оренди
№ 2 від 01.08.2013;

3.Заборонити відповідачу створювати
перешкоди у використанні позивачем
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 181,
97 кв.м., яке є предметом договору оренди
№ 2 від 01.08.2013;

4.Заборонити відповідачу укладати
договори оренди нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 181, 97 кв.м., яке
є предметом договору оренди № 2 від
01.08.2013.

В обґрунтування заяви позивач
посилається на те, що відповідач йому
запропонував звільнити орендоване
приміщення розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 181, 97 кв.м., яке
є предметом договору оренди № 2 від
01.08.2013, та продати обладнання, яке
знаходиться в орендованому приміщенні
за залишковою вартістю.

Позивач зазначає, що отримав листа
№6708/0/09/06/02/01 від 04.06.2014, в якому
відповідач на підставі п. 10.4 Договору
оренди нежитлового приміщення №2 від
01.08.2013 повідомив про дострокове
припинення дії вказаного договору, у
зв'язку з неможливістю подальшої його
передачі в оренду та зазначив, що
останнім днем дії цього договору - день
підписання акту приймання-передачі -
просить вважати 31.07.2014.

У відповідь, позивач листом №16-1717/14 від
16.07.2014 повідомив відповідача про
незгоду щодо припинення дії договору
оренди №2 від 01.08.2013.

Позивач вважає, що друге речення п. 10.4
договору оренди суперечить умовам
частини 1 статті 203 ЦК України, іншим
актам чинного законодавства України, а
тому звернувся з позовом про визнання
цієї частини договору недійсним та
вказує, що існує реальна загроза в
період з 01.08.2014 в перешкоджанні йому з
боку відповідача у використанні
нежитлового приміщення розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 181,
97 кв.м., яке є предметом договору оренди
№ 2 від 01.08.2013.

Відповідно до ст. 65 Господарського
процесуального кодексу України з метою
забезпечення правильного і
своєчасного вирішення господарського
спору суддя вчиняє певні дії по
підготовці справи до розгляду, в тому
числі вирішує питання про вжиття
заходів до забезпечення позову.

Отже, дослідивши подана заяву позивача
про забезпечення позову, суд дійшов
наступного висновку.

Статтями 66, 67 ГПК України передбачено
право господарського суду за заявою
сторони або з своєї ініціативи вжити
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.
Позов забезпечується в тому числі й
забороною відповідачеві вчиняти певні
дії.

В постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№16 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" сформульована позиція Вищого
господарського суду України про
доцільність вирішення питання про
вжиття забезпечувальних заходів саме
на стадії підготовки справи до
розгляду.

Тож, заходи до забезпечення позову
застосовуються господарським судом як
гарантія реального виконання рішення
суду.

Особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

В п. 9 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р.
№16 «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» встановлено, що виносячи
ухвалу про заборону відповідачеві
вчиняти певні дії, господарський суд
повинен точно визначити, які саме дії
забороняється вчиняти. Помилковими
слід визнавати ухвали, якими боржникам
забороняється користуватись їх майном,
якщо через особливості цього майна
користування ним не тягне знищення або
зменшення його цінності. За наявності
підстав для застосування такого заходу
до забезпечення позову господарський
суд може заборонити витрачання майна
на власні потреби, відчуження його у
будь-який спосіб, у тому числі
здійснення тих чи інших платежів або
перерахування авансом певних сум тощо.
Якщо з урахуванням особливостей майна
користування ним не тягне за собою його
знищення або зменшення його цінності,
то для задоволення заяви про
забезпечення позову шляхом заборони
відповідачеві користуватися таким
майном підстави, як правило, відсутні.

Такі правила повинні застосовуватись і
до інших осіб, яким на підставі статті 67
ГПК забороняється вчинення дій щодо
предмета спору.

Господарський суд не повинен вживати
таких заходів до забезпечення позову,
які фактично є тотожними задоволенню
заявлених позовних вимог, якщо при
цьому спір не вирішується по суті.

У зв'язку з наведеним, подана заява щодо
вжиття заходів до забезпечення позову
визнається судом обґрунтованою в
частині другого та третього пунктів
прохальної частини заяви та такою, що
підлягає задоволенню в цій частині.

При цьому, обраний спосіб забезпечення
позову співвідноситься з предметом
позову, а отже існує конкретний зв'язок
між конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги, а
тому вжитий судом захід до
забезпечення позову спроможний
забезпечити фактичне виконання
судового рішення, у разі задоволення
позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 65, 66, 67 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1.Заяву Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення
позову задовольнити частково.

2.З метою забезпечення позову:

заборонити Приватному акціонерному
товариству "Київстар" (03110, м. Київ,
Червонозоряний проспект, 51, код 21673832)
вчиняти дії спрямовані на звільнення
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 181, 97 кв.м., яке
є предметом договору оренди № 2 від
01.08.2013;

заборонити Приватному акціонерному
товариству "Київстар" (03110, м. Київ,
Червонозоряний проспект, 51, код 21673832)
створювати перешкоди у використанні
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 181, 97 кв.м., яке
є предметом договору оренди № 2 від
01.08.2013.

3.Ухвала набирає чинності з дати її
прийняття 24.07.2014 та може бути оскаржена
в установленому законом порядку.

4.Ухвала є виконавчим документом та
підлягає негайному виконанню на всій
території України в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

У виконавчому провадженні стягувачем є
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(АДРЕСА_2, код НОМЕР_1), боржником -
Приватному акціонерному товариству
"Київстар" (03110, м. Київ, Червонозоряний
проспект, 51, код 21673832).

Строк пред'явлення ухвали до виконання
- 24.07.2015.

Суддя
М.Є. Літвінова