ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року Справа № 903/152/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого
(доповідач), Грека Б.М., Нєсвєтової
Н.М.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргутовариства
з обмеженою відповідальністю "Вірамакс
Україна"на постанову та на
рішенняРівненського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014 року
господарського суду Волинської
області від 07.04.2014 року у справі
господарського судуВолинської
областіза позовомтовариства з
обмеженою відповідальністю "Вірамакс
Україна"дотовариства з обмеженою
відповідальністю "Три-Л"третя особа,
яка не заявляє самостійнийх вимог не
предмет спору на стороні позивача
протовариство з обмеженою
відповідальністю "Наш офіс"
витребування майна з чужого
незаконного володіння в засіданні
взяли участь представники:

- позивача:Опанасенко О.П.,- відповідача:
- третьої особи:не з"явився, не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Вірамакс Україна"
(далі - ТОВ "Вірамакс Україна")
звернулось до господарського суду
Волинської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальність "Три Л" (далі - ТОВ "Три
Л") про витребування майна з чужого
незаконного володіння, а саме: 3
будівельних ляльок ZLP 630-6 м виробництва
компанії "Boyu (Wuxi) Technology Co.Ltd" загальною
вартістю 275664,00 грн. та вантажного
підіймача "Кран у вікно" вартістю 61448,00
грн.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 07.04.2014 року
(суддя Пахалюк В.А.) у задоволенні
позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014 року
(колегія суддів у складі: Мамченко Ю.А. -
головуючого, суддів Дужич С.П., Саврій
В.А.) рішення місцевого господарського
суду від 07.04.2014 року залишено без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, ТОВ "Вірамакс Україна"
подало касаційну скаргу, в якій просить
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014 року та
рішення господарського суду
Львівської області від 16.01.2014 року
скасувати і прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судами
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до прийняття незаконних
судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, ТОВ "Вірамакс Україна"
звернулось до суду за захистом права
власності із віндикаційним позовом до
ТОВ "Три Л", в якому просило витребувати
у відповідача з незаконного володіння
наступне майно: 3 будівельні люльки ZLP
630-6 м виробництва компанії "Boyu (Wuxi) Technology
Co.Ltd" загальною вартістю 275664,00 грн.,
вантажний підіймач "Кран у вікно"
вартістю 61448,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ
"Вірамакс Україна" вказує на те, що він є
власником зазначеного майна на
підставі контракту про дистриб"юцію
№12-04-2012 від 12.04.2012 року та ВМД
№500060006/2012/001967 від 20.05.2012 року і за
договором оренди будівельного
обладнання №А/203/13 від 15.06.2012 року
передав це майно по акту
приймання-передачі від 30.07.2012 року
орендарю - ТОВ "Наш офіс", який в свою
чергу використовував, як підрядник, на
будівельному майданчику за адресою: м.
Луцьк, вул. Відродження, 1 на підставі
договору підряду №01/15-06 від 15.06.2012 року,
укладеного з ТОВ "Три Л" (замовник за
договором) і останній на вимогу, як ТОВ
"Наш офіс" (лист від 19.08.2013 року та від
05.09.2013 року) так і на вимогу позивача
(лист від 10.09.2013 року) відмовляється
повертати майно ТОВ "Вірамакс Україна",
чим порушує його право власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що позивачем не було
доведено належними та допустимими
доказами порушення відповідачем права
власності на вказане у позовній заяві
будівельне обладнання та факт
наявності саме цього майна в натурі у
незаконному володінні відповідача, а
отже відсутні правові підстави для
задоволення віндикаційного позову.

З вказаними висновками попередніх
судових інстанцій колегія суддів
погоджується з огляду на наступне.

Згідно із ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Приписами статті 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Приписами статей 15, 16 ЦК України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способи захисту
цивільних прав та інтересів, визначені
у статті 22 ЦК України. Захист права
власності передбачений главою 29 ЦК
України.

Так, відповідно до ст. 387 ЦК України,
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються, зокрема, до вимоги про
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння (п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК
України).

Колегія суддів зазначає, що предметом
віндикаційного позову є вимога
власника, що не володіє майном, до не
власника, який незаконно володіє цим
майном, про повернення
індивідуально-визначеного майна (тобто
того самого майна, яке було у власності
особи) з чужого незаконного володіння.
Підставою ж позову є обставини, що
підтверджують правомірність вимог
позивача про повернення йому майна з
чужого незаконного володіння, тобто
факти, що підтверджують право
власності на витребуване майно,
вибуття його з володіння позивача,
перебування його в натурі у
відповідача, відсутність у відповідача
правових підстав для володіння майном.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно із статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Приписами статті 34
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи; обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Під належністю доказу
розуміється наявність об'єктивного
зв'язку між змістом судових доказів і
фактами, що є об'єктом судового
дослідження. Належними слід визнавати
докази, які містять відомості про
факти, що входять у предмет доказування
у справі, та інші факти, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Допустимість доказів означає, що
у випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Суди попередніх інстанцій,
встановивши, що позивач, всупереч ст.ст.
32-34 ГПК України не довів належними та
допустимими доказами перебування у
володінні відповідача в натурі того ж
самого будівельного обладнання,
власником якого є позивач, через
відсутність паспортів на це
обладнання, специфікації інших
документів, які можуть
індивідуалізувати вказане майно,
дійшли правомірного висновку, що право
власності позивача на будівельне
обладнання відповідачем за вказаних
обставин не порушене, а отже і відсутні
правові підстави для задоволення
заявленого віндикаційного позову.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин у справі є
виключна прерогатива судів першої та
апеляційної інстанцій.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувані
судові рішення є такими, що прийняті на
підставі повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи, з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, судова колегія не вбачає
підстав для їх зміни чи скасування.

Щодо доводів, викладених у касаційній
скарзі, то вони не приймаються судом до
уваги, оскільки не спростовують
висновків суду, покладених в основу
оскаржуваних судових рішень, а лише
зводяться до переоцінки досліджених
судами доказів та встановлених
обставин справи, що не віднесено до
компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Вірамакс
Україна" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014 року та
рішення господарського суду
Волинської області від 07.04.2014 року у
справі №903/152/14 залишити без змін.

Головуючий, суддя
М.М.Черкащенко

Судді
Б.М.Грек

Н.М.Нєсвєтова