м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-33/8649-2012 29.07.14Колегія суддів
у складі головуючого судді Мудрого С.М.,
суддів Головіної К.І, Трофименко Т.Ю.,
розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс"

до 1) товариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг"

2) товариства з обмеженою
відповідальністю "Аляска ЛД"

про визнання договору поруки №
1412L09/00/SUR від 19.08.2011 року недійсним

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Просалова О.Є. -
представник за довіреністю б/н від
14.10.2013 року;

від відповідача-2: не з'явився.

встановиЛА:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" до товариства з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" та товариства з обмеженою
відповідальністю "Аляска ЛД" про
визнання договору поруки № 1412L09/00/SUR від
19.08.2011 року недійсним.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 19 серпня 2011 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс", товариством з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" та товариством з обмеженою
відповідальністю "Аляска ЛД" укладено
договір поруки № 1412L09/00/SUR.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки,
відповідно до умов договору
фінансового лізингу № 1412L09/00 від 16
вересня 2009 року, укладений між
лізингодавцем та лізингоодержувачем,
поручитель, як солідарний боржник,
зобов'язується безвідклично сплатити
лізингодавцю за його першою вимогою,
всі необхідні платежі за договором
фінансового лізингу загальною сумою в
гривневому еквіваленті до 506 868,33
доларів США, що на день укладання цього
договору становить 4 057 480,98 гривень.

Позивач зазначає, що договір поруки №
1412L09/00/SUR від 16.09.2009 року укладено під
впливом обману, а тому повинен бути
визнаний недійсними на підставі ст. 230
Цивільного кодексу України та не
підписувався директором товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" ОСОБА_3,
оскільки з 1 серпня по 30 серпня 2011 року
перебував у черговій відпустці.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 04.07.2012 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
17.07.2012 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 17.07.2012 року розгляд справи
відкладено на 04.09.2012 року, у зв'язку із
неявкою представників позивача та
відповідача 2 у судове засідання.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 04.09.2012 року розгляд справи
відкладено на 10.09.2012 року, у зв'язку із
неявкою представника відповідача 2 у
судове засідання.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 10.09.2012 року зупинено провадження у
справі до проведення судової
почеркознавчої експертизи, проведення
якої доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

Супровідним листом вих. № 06-17/376 від
19.09.2012 року матеріали справи направлено
до Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз.

18.01.2013 року до відділу діловодства
господарського суду м. Києва надійшли
матеріали справи № 5011-33/8649-2012 та
повідомлення № 8821/8822/12-32 про
неможливість надання висновку за
матеріалами господарської справи від
14.01.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 22.01.2013 року розгляд справи
поновлено на 05.02.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 05.02.2013 року розгляд справи
відкладено на 18.02.2013 року, у зв'язку із
неявкою представників відповідача 1, 2 у
судове засідання.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 18.02.2013 року задоволено клопотання
представника позивача про призначення
експертизи, зупинено провадження у
справі № 5011-33/8649-2012 до проведення
судової почеркознавчої експертизи,
проведення якої доручено Київському
науково - дослідному інституту судових
експертиз.

24.07.2013 року до відділу діловодства
господарського суду м. Києва від
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшов
лист з повідомленням про неможливість
надання висновку почеркознавчої
експертизи № 1975/1976/13-32 від 18.07.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 26.07.2013 року провадження у справі
поновлено, розгляд справи призначено
на 10.09.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 10.09.2013 року розгляд справи
відкладено на 23.09.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.09.2013 року розгляд справи
відкладено на 01.10.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 01.10.2013 року задоволено клопотання
представника позивача про призначення
експертизи, зупинено провадження у
справі № 5011-33/8649-2012 до проведення
судової почеркознавчої експертизи,
проведення якої доручено Київському
науково - дослідному інституту судових
експертиз.

13.11.2013 року до відділу діловодства
господарського суду м. Києва від
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшов
лист, клопотання №1189/11190/13-32 про надання
додаткових матеріалів, необхідних для
проведення експертизи з матеріалами
справи № 5011-33/8649-2012.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 15.11.2013 року поновлено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
02.12.2013 року. Зобов'язано сторін надати
суду оригінал досліджуваного договору
поруки № 1412L09/00/SUR від 19.08.2011 року та
зобов'язано позивача надати вільні
зразки підпису ОСОБА_3 (зокрема, за 2011
рік).

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 24.02.2014 року розгляд справи
відкладено на 17.03.2013 року, у зв'язку із
неявкою представників сторін в судове
засідання.

17.03.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач подав клопотання про
призначення судової експертизи.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 17.03.2014 року задоволено клопотання
представника позивача про призначення
судової почеркознавчої експертизи,
зупинено провадження у справі №
5011-33/8649-2012 до проведення судової
почеркознавчої експертизи, проведення
якої доручено Київському науково -
дослідному інституту судових
експертиз.

Супровідним листом від 24.03.2014 року
матеріали справи направлено до
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз.

25.06.2014 року до відділу діловодства
господарського суду м. Києва надійшли
матеріали справи № 5011-33/8649-2012 та
висновок експертів за результатами
проведення судово-почеркознавчої
експертизи Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз №3535/3536/14-32 від 12.06.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 01.07.2014 року провадження у справі
поновлено, розгляд справи призначено
на 29.07.2014 року.

У судове засідання 29.07.2014 року
представники позивача та відповідача 2
не з'явилися, вимоги ухвали від 01.07.2014
року не виконали, про поважні причини
неявки суд не повідомили, хоча про час
та дату судового засідання повідомлені
належним чином, але 29.07.2014 року до
загального відділу діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшла телеграма,
відповідно до якої просив суд
відкласти розгляд справи.

Представник відповідача 1 заперечував
проти клопотання позивача про
відкладення розгляду справи.

Суд відмовив у задоволенні клопотання
представника позивача про відкладення
розгляду справи, у зв'язку із його
необґрунтованістю, оскільки,
відповідно до п.п. 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18,
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Представник відповідача 1 заперечував
проти позовних вимог, просив суд у
позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника
відповідача 1, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

19 серпня 2011 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс", товариством з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" та товариством з обмеженою
відповідальністю "Аляска ЛД" укладено
договір поруки № 1412L09/00/SUR.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки,
відповідно до умов договору
фінансового лізингу № 1412L09/00 від 16
вересня 2009 року, укладений між
лізингодавцем та лізингоодержувачем,
поручитель, як солідарний боржник,
зобов'язується безвідклично сплатити
лізингодавцю за його першою вимогою,
всі необхідні платежі за договором
фінансового лізингу загальною сумою в
гривневому еквіваленті до 506 868,33
доларів США, що на день укладання цього
договору становить 4 057 480,98 гривень.

Згідно з п. 1.2 договору поруки,
поручитель зобов'язується сплатити
платежі, зазначені в п.1.1 договору, якщо
йому надіслана лізингодавцем письмова
вимога, протягом 5 днів з дати такої
вимоги без будь-яких заперечень,
перевірок абр виправдань щодо вимоги,
без будь-яких взаємозаліків,
вирахувань або утримань. Такі платежі
повинні бути сплачені поручителем на
рахунки лізингодавця, вказані в цьому
договорі або у вимозі.

Як зазначає позивач, що вказаний
договір поруки № 1412L09/00/SUR від 16.09.2009
року не підписував директор товариства
з обмеженою відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" ОСОБА_3.

З висновку експертів за результатами
проведення судово-почеркознавчої
експертизи № 3535/3536/14-32 від 12.06.2009 року
вбачається, підпис від імені ОСОБА_3 у
графі: «Поручитель: ТОВ
«Укрхарчопромкомплекс» у рядку «Петро
Степановича Тернюк» № 1412L09/00/SUR від
19.08.2011 року, укладеному між товариством
з обмеженою відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс", товариством з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" та товариством з обмеженою
відповідальністю "Аляска ЛД", -
виконаний рукописним способом за
допомогою пишучої ручки, яка
спорядження пастою синього кольору без
попередньої технічної підготовки та
використання технічних засобів та
виконаний самим ОСОБА_3.

Таким чином, судовими експертами
встановлено, що підпис на договорі
поруки 1412L09/00/SUR від 19.08.2011 року
здійснено директором товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" ОСОБА_3.

Також позивач зазначає, що договір
поруки укладено під впливом обману зі
сторони відповідача, оскільки предмет
договору поруки не відповідає
дійсності, так як включає вже оплачені
платежі, які на момент укладання даного
договору не можуть тягнути за собою
зобов'язання відповідача 2 перед
відповідачем 1.

За змістом частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Згідно з п. 2) частини
другої статті 16 Цивільного кодексу
України одним із способів захисту
цивільного права є визнання правочину
недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29 травня 2013 року «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними», у вирішенні
спорів про визнання правочинів
недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК
України господарські суди повинні мати
на увазі, що відповідні вимоги можуть
бути задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності, або замовчування обставин,
що мали істотне значення для правочину
(наприклад, ненадання технічної чи
іншої документації, в якій описуються
властивості речі).

Ознаками правочину, що підпадає під дію
статті 233 ЦК України, є вчинення особою
правочину на вкрай невигідних для себе
умовах (зокрема, реалізації за низьку
оплату майна, що має значну цінність),
під впливом тяжкої для неї обставини
(наприклад, під загрозою банкрутства) і
добровільно, тобто за відсутності
насильства, обману чи помилки, можливо,
навіть з ініціативи самого позивача.
Доведення того, що за відсутності
тяжкої обставини правочин не було б
вчинено або було б вчинено на інших
умовах, покладається на позивача.

Отже, спірним договором поруки №
1412L09/00/SUR від 19.08.2011 року (п.п. 1.1)
встановлено, що поручитель як
солідарний боржник, зобов'язується
безвідклично та безумовно сплатити
лізингодавцю за його першою вимогою,
всі необхідні платежі до договором
фінансового лізингу загальною сумою в
гривневому еквіваленті до 506 868,33
доларів США, що на день укладання цього
договору становить 4 057 480,98 гривень
розмір основного зобов'язання, порядок
його виконання, з урахуванням
особливих умов повернення кредиту, а
також умови збільшення (зменшення) суми
основного зобов'язання тощо. Тобто у
спірному договорі поруки у повній мірі
визначений розмір тієї частини
зобов'язання, яка забезпечена
поручителем.

Окрім того, відповідно до п.п. a, b, h п. 2.1.
договору поруки, поручитель заявляє та
гарантує, що на дату договору і надалі у
будь-який час протягом дії договору:
ознайомлений з фінансовими справами
лізингоодержувача, зробив та буде
родити власну оцінку фінансового стану
лізингоодержувача, особливо відносно
договору фінансового лізингу;
поручитель підтверджує, що він
усвідомлює всі ризики та можливість
збитків, що пов'язані з підписанням
цього договору; поручитель
підтверджує, що він ознайомлений та
погоджений зі всіма умовами договору
фінансового лізингу та дає згоду на
будь-які нові умови договору
фінансового лізингу автоматично та
збільшення обсягу відповідальності
поручителя зв'язку з такими змінами.

Також, пунктом 3.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
№ 11 від 29 травня 2013 року, наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" схвалило даний
договір поруки шляхом здійснення
платежу за ним, що підтверджується
банківськими виписками (наявні в
матеріалах справи).

Також, листом товариство з обмеженою
відповідальністю «УніКредитЛізинг»
вих. № 2074 від 13.12.2011 року повідомило
лізингоодержувача та поручителя, що
зарахувало грошові кошти, одержані від
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" 12.12.2011 року в
сумі 25 000,00 грн. в певному порядку,
одержані 20.12.2011 року, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення № 044 та № 042 відповідно.

За таких обставин, враховуючи, що
спірний договір поруки 1412L09/00/SUR від
19.08.2011 року, містить всі істотні
(суттєві) умови, що визначені чинним
законодавством, та те, що позивач в
порядку ст. 33 ГПК України не довів як
укладення спірної угоди внаслідок
навмисного введення його в оману
відповідачами, так і сам факт обману на
стадії укладення договору поруки, а
також позивач схвалив своїми діями
даний договір (здійснив платіж) вимоги
позивача щодо визнання недійсним
договір поруки 1412L09/00/SUR від 19.08.2011 року є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно ч. 1, 5 ст. 41 ГПК України
висновок судового експерта повинен
містити докладний опис проведених
досліджень, зроблені в результаті їх
висновки і обгрунтовані відповіді на
поставлені господарським судом
питання. Висновок подається
господарському суду в письмовій формі,
і копія його надсилається сторонам.

Висновок судового експерта для
господарського суду не є обов'язковим і
оцінюється господарським судом за
правилами, встановленими статтею 43
цього Кодексу.

Стаття 43 передбачає, що господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обгрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1
ст. 32, ч. 1 ст. 33, ст. 34, ч. 1,5 ст. 41, ст. 43,
ст.ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 01.08.2014 року

Головуючий суддя
С.М. Мудрий

Судді
К.І.
Головіна

Т.Ю.
Трофименко