КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р. Справа№ 910/10210/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Буравльова С.І.

Руденко М.А.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Фесюн Т.В., представник за
довіреністю №99/318 від 19.06.2014р.;

від відповідача: Горох А.В.,
представник за довіреністю б/н від
16.06.2014р.;

Лісовський О.П., керівник, наказ №256/к
від 28.11.2011р.;

Розглянувши апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства «Транзит»
Публічного акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 30.04.2014р. (дата підписання -
30.04.2014р.)

у справі №910/10210/13 (суддя - Привалова А.І.)

за позовом Інституту колоїдної хімії
та хімії води ім. А.В. Думанського НАН
України

до Дочірнього підприємства «Транзит»
Публічного акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик»

про стягнення 97 209,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року Інститут колоїдної
хімії та хімії води ім. А.В. Думанського
НАН України (надалі - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Дочірнього
підприємства «Транзит» Публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» про стягнення 97 209,70 грн.
заборгованості, з яких: 90 000,00 грн.
заборгованість з оплати за виконані
підрядні роботи згідно Договору №10-1/2012
на розробку та передачу
науково-технічної продукції від
15.02.2012р., 29,34 грн. пені, штрафу - 6300,00 грн.
та 880,36 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.06.2013р. позовну заяву
Інституту колоїдної хімії та хімії
води ім. А.В. Думанського НАН України
прийнято до розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Інститут
колоїдної хімії та хімії води ім. А.В.
Думанського НАН України посилався на
порушення замовником - Дочірнім
підприємством «Транзит» Публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» - прав підрядника на
своєчасне, у повному обсязі, отримання
оплати за виконані ним, як
підрядником, і здані замовнику роботи
за Договором №10-1/2012 на розробку та
передачу науково-технічної продукції
від 15.02.2012р. У зв'язку з простроченням
відповідачем оплати виконаних робіт,
позивач також просив стягнути з
відповідача пені у розмірі 29,34 грн.,
штрафу - 6300,00 грн. та 3% річних у сумі 880,36
грн.

Дочірнє підприємство «Транзит»
Публічного акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» письмового відзиву на
позовну заяву господарському суду не
надало, заявило клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю подати письмовий відзив.
Представник відповідача брав участь у
судових засіданнях першої інстанції.

В межах розгляду позовної заяви
Інституту колоїдної хімії та хімії
води ім. А.В. Думанського НАН України,
ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.09.2013р. на підставі ч. 1 ст. 79
Господарського процесуального кодексу
України провадження у справі №910/10210/13
зупинялось до вирішення по суті та
набрання законної сили рішенням у
справі №910/12251/13 за позовом дочірнього
підприємства «Транзит» публічного
акціонерного товариства «НВП
Більшовик» до Інститут колоїдної хімії
та хімії води ім. А.В.Думанського НАН
України про визнання недійсним
Договору №10-1/2012 на розробку та
передачу науково-технічної продукції
від 15.02.2012р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.04.2014р. було провадження у
справі №910/10210/13 поновлено на підставі
заяви позивача про поновлення
провадження у справі, оскільки
Господарським судом міста Києва
винесено рішення від 02.12.2013р. у справі №
910/12251/13, залишене без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014р.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.04.2014р. у справі №910/10210/13
(суддя - Привалова А.І.) позов
задоволено частково. Стягнуто з
Дочірнього підприємства «Транзит»
Публічного акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» на користь Інституту
колоїдної хімії та хімії води ім. А.В.
Думанського НАН України 90000,00грн. -
основного боргу, 880,36грн.- 3% річних та
1817,61грн. - витрат по сплаті судового
збору.

За оцінкою місцевого господарського
суду, обов'язок в частині оплати
вартості підрядних робіт у розмірі
90000,00грн. у відповідача виник у
зв'язку з їх виконанням на підставі
Договору №10-1/2012 на розробку та
передачу науково-технічної продукції
від 15.02.2012р., акту приймання
приймання-передачі робіт
науково-технічної продукції №1 від
27.06.2012р. Встановивши, що замовник
порушив строки оплати прийнятих ним
підрядних робіт, суд першої інстанції,
з урахуванням статті 625 ЦК України,
поряд з вимогою про стягнення
заборгованості, задовольнив вимоги
позову щодо стягнення 3 % річних на
суму 880,36грн. за загальний період
прострочення з 01.01.2013р. по 30.04.2013р.
Відмовляючи у стягненні пені та штрафу,
місцевий господарський суд врахував
приписи ч. 1 ст. 547 ЦК України та ту
обставину, що угоди про неустойку
сторони не укладали. Судом відхилені
доводи позивача про застосування до
боржника штрафних санкцій,
передбачених частиною 2 статті 231 ГК
України , з тих мотивів, що боржником
допущено прострочення виконання
грошового зобов'язання. При цьому
місцевий господарський суд виходив з
правових позицій, викладених у
постанові Верховного Суду України від
28.02.2011р. у справі № 23/225.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Дочірнє підприємство «Транзит»
Публічного акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити
повністю.

У доводах апеляційного оскарження
скаржник вказував, що судом першої
інстанції прийнято рішення при
неповному з'ясуванні всіх обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків, викладених
у рішенні суду першої інстанції,
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

На думку скаржника, місцевий
господарський суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, оскільки судом не було
враховано те, що кількість одиниць
виготовленої продукції та переданої
замовнику є меншою, ніж встановлено
Договором, а тому підстав для оплати
немає. На підтвердження вказаних
тверджень апелянт додав копію листа №26
від 29.03.2013р., в якому відповідач вимагав
від позивача виконання досягнутих
переддоговірних домовленостей та
просив терміново надати решту 98
одиниць продукції. Крім того, апелянт
зазначав, що акт виконаних робіт між
позивачем та відповідачем було
підписаний, виходячи з усних
домовленостей між сторонами Договору,
тому вказані в ньому суми не
відображають дійсну вартість одиниці
продукції, яка складає 3200,00грн. (з ПДВ)
за 2 од. Крім того, апелянт, як на
підставу скасування оскарженого ним
процесуального акту, посилався на те,
що судом першої інстанції в судовому
засіданні 30.04.2014р. не було застосовано
статтю 77 ГПК України про відкладення
розгляду спору у справі, чим було
позбавлено відповідача надати
витребувані документи та залучити до
участі в справі адвоката.

Одночасно скаржник разом в апеляційною
скаргою подав клопотання про
поновлення строку на апеляційне
оскарження рішення Господарського
суду міста Києва від 30.04.2014р.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства «Транзит»
Публічного акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Кропивній Л.В.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського від 29.05.2014р. сформовано
для розгляду даної апеляційної скарги
колегію суддів у складі: головуючого
судді Кропивної Л.В., суддів: Алданової
С.О., Дикунської С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.05.2014р.
апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Транзит» Публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» у справі №910/10210/13
прийнято до розгляду у складі колегії
суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В.,
судді: Алданова С.О., Дикунська С.Я. та
призначено розгляд справи на 24.06.2014р.

24.06.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Дочірнього
підприємства «Транзит» Публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» надійшло клопотання про
долучення додаткових документів, а
саме: креслення: барабан ПСЖМ-100-01.01.000СБ,
контейнер ПСЖМ-100-00.000СБ, проціджувач
ПСЖМ-100.00ю00.000СБ, специфікації:
контейнер К-100-00.000, решітка ПСЖМ-100-01.00.000,
проціджувач ПСЖМ-100-00.00.000ВП,
проціджувач ПСЖМ-100-00.00.000ВС, Лист ОСОБА_5
від 19.05.2014р., Лист ОСОБА_6 від 23.05.2014р.

У судовому засіданні, 24.06.2014р. оголошено
перерву до 28.07.2014р.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 28.07.2014р. у
справі №910/10210/13 у зв'язку з
перебуванням судді Алданової С.О. та
судді Дикунської С.Я. у відпустці,
здійснено заміну у складі колегії
суддів у даній справі на наступний:
головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді:
Буравльов С.І., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.07.2014р. у
справі №910/10210/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя -
Кропивна Л.В. (доповідач), судді:
Буравльов С.І., Руденко М.А. вказану
апеляційну скаргу прийнято до свого
провадження.

28.07.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив суд залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржуваний судовий акт - без змін, з
мотивів викладених у відзиві на
апеляційну скаргу.

Крім того, 28.07.2014р. через загальний
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду апеляційної скарги.
Обгрунтовуючи подане клопотання,
відповідач посилався на те, що сторонам
спору необхідний час для підписання
мирової угоди. Крім того, відповідач
зазначав про те, що останньому
необхідний час для надання письмових
доказів суду. Письмовими доказами, які
можуть вплинути на рішення суду,
відповідач визначив: 1) відповідь ДП
«Науково-дослідний і
конструкторсько-технологічний
інститут державного господарства» на
зроблений запит відповідача відносно
того, чи дійсно останній являється
розробником комплектів креслень, які
були предметом договору, або надання
доказів продажу таких креслень
позивачу; 2) відповідь ПАТ «НВП
«Більшовик» на запит ДП «Транзит» ПАТ
«НВП «Більшовик» про точну вартість
розробки комплекту технічної
документації для виготовлення ПСЖМ-100.

У судове засідання 28.07.2014р. з'явились
представники сторін.

Розглянувши клопотання відповідача
про відкладення розгляду апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції не
знайшов підстав для його задоволення з
наступних мотивів.

Як вбачається зі змісту вказаного
клопотання, відповідач зазначає дві
підстави: по-перше, обґрунтовує
відкладення розгляду справи
укладенням сторонами спору в
подальшому мирової угоди, та, по-друге,
необхідністю подання додаткових
доказів до суду апеляційної інстанції.

При цьому, посилання апелянта на
укладення сторонами спору мирової
угоди, колегія суддів вважає
неспроможними, оскільки пунктом 8
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
XII Господарського процесуального
кодексу України» від 17 травня 2011 року
№7 визначено, що «норми ГПК щодо
вчинення господарським судом першої
інстанції певних процесуальних дій не
застосовуються судом апеляційної
інстанції у випадках, коли відповідною
нормою ГПК прямо передбачено, що
процесуальна дія вчиняється лише до
прийняття рішення судом першої
інстанції, крім передбаченого статтею
24 ГПК права залучати до участі у справі
іншого відповідача, здійснити за
згодою позивача заміну первісного
відповідача належним відповідачем та
зазначеного у статті 27 ГПК права
залучити до участі у справі третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору. Апеляційна
інстанція не застосовує положення ГПК
щодо затвердження господарським судом
мирової угоди та відмови позивача від
позову.».

Таким чином, укладення сторонами спору
мирової угоди ніяким чином не вплине на
розгляд справи у суді апеляційної
інстанції, а тому у колегії суддів
відсутні підстави для задоволення
клопотання про відкладення розгляду
спору з таких мотивів.

Разом з тим, посилання апелянта на
необхідність часу для отримання
додаткових доказів та подання їх суду
також не є підставою для відкладення
розгляду справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 101
ГПК апеляційний суд переглядає справу
за наявними у ній і додатково поданими
доказами.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
XII Господарського процесуального
кодексу України» від 17 травня 2011 року
№7 визначено, що додаткові докази
приймаються апеляційним судом, якщо
заявник обгрунтував неможливість їх
подання суду першої інстанції з причин,
що не залежали від нього. У вирішенні
питань щодо прийняття додаткових
доказів суд апеляційної інстанції
повинен повно і всебічно з'ясовувати
причини їх неподання з урахуванням
конкретних обставин справи і
об'єктивно оцінити поважність цих
причин. При цьому обґрунтування
неможливості подання доказів суду
першої інстанції згідно із зазначеною
нормою ГПК покладається саме на
заявника (скаржника), а апеляційний
господарський суд лише перевіряє та
оцінює їх поважність і не зобов'язаний
самостійно з'ясовувати відповідні
причини. У разі прийняття додаткових
доказів у постанові апеляційної
інстанції мають зазначатися підстави
такого прийняття. До згаданих підстав
належить, зокрема, необґрунтоване
відхилення судом першої інстанції
клопотань сторін про витребування
господарським судом доказів у порядку
статті 38 ГПК. У такому разі суд
апеляційної інстанції за відповідним
клопотанням сторони самостійно
витребує необхідні додаткові докази.

Між тим, як вбачається з клопотання
відповідача про відкладення розгляду
апеляційної скарги, доказів, які він
мав намір подати, на момент розгляду
спору судом першої інстанції не
існувало, а відсутність їх на час
розгляду справи судом апеляційною
інстанцією підтверджується
представником відповідача.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
від 04.11.1950, ратифікована Україною
17.07.1997р., кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи у продовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

Виходячи зі змісту ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України та
аналізу змісту позовних вимог по даній
справі, Київський апеляційний
господарський не бачить підстав для
чергового відкладення розгляду справи,
оскільки розгляд справи вже
неодноразово відкладався, з
урахуванням того, що розгляд
апеляційної скарги обмежений
процесуальними строками, зокрема ст. 102
Господарського процесуального кодексу
України, чергове безпідставне
відкладення призводить лише до
необґрунтованого затягування розгляду
даної справи.

У судовому засіданні 28.07.2014р., у якому
взяли участь обидві сторони,
представники відповідача підтримали
доводи апеляційного оскарження,
просили скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
30.04.2014р. у справі №910/10210/13 та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову повністю.

Представник позивача просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуваний судовий
акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
15.02.2012р. між Інститутом колоїдної хімії
та хімії води ім. А.В. Думанського НАН
України (далі -позивач, виконавець) та
Дочірнім підприємства «Транзит»
Публічного акціонерного товариства
«Науково-виробниче
підприємство «Більшовик» (далі -
відповідач, замовник) був укладений
Договір №10-1/2012 на розробку та
виготовлення науково-технічної
документації (далі - Договір), за
умовами якого виконавець зобов'язався
здійснити «Розробку конструкторської
документації на проціджувач стічної
рідини МСЖМ-100. Авторський нагляд за
виготовленням» (п. 1.1. Договору).

Згідно з умовами п. 1.3. Договору, термін
виконання роботи за договором - 5 (п'ять)
місяців з моменту надходження не менше
25 % авансу на розрахунковий рахунок
виконавця.

Відповідно до пункту 2.1. Договору за
виконану науково-технічну продукцію
замовник сплачує виконавцю відповідно
до Протоколу 133 333,33 грн., ПДВ - 26 666,67 грн.,
а всього - 160 000 грн.

Протоколом, підписаним та скріпленим
печатками сторін було погоджено розмір
договірної ціни на створення (передачу)
науково-технічної продукції, а саме 133
333,33 грн., ПДВ - 26 666,67 грн., а всього - 160 000,00
грн.

Спір між сторонами виник та був
переданий на вирішення до
господарського суду у зв'язку з
невиконанням замовником повної
оплати за розроблену позивачем
конструкторську документацію робіт за
Договором №№10-1/2012 від 15.02.2012р.

В обґрунтування підстав для
скасування рішення місцевого
господарського суд скаржник посилався
на те, що кількість одиниць
виготовленої продукції та переданої
замовнику є меншою, ніж встановлено
Договором, а тому зобов'язання з оплати
виникнуть у замовника не раніше
передачі повної кількості одиниць
виготовленої продукції. На
підтвердження вказаних тверджень
апелянт додав копію листа №26 від
29.03.2013р., в якому зазначається, що
відповідач вимагає від позивача
виконання досягнутих переддоговірних
домовленостей та просить терміново
надати решту 98 одиниць продукції.

Іншим доводом для скасування рішення
суду першої інстанції є те, що акт
виконаних робіт між позивачем та
відповідачем був підписаний, виходячи
з усних домовленостей між сторонами
Договору, тому вказані в ньому суми не
відображають дійсну вартість одиниці
продукції, яка складає 3200,00грн. (з ПДВ)
за 2 од.

Утім, такі твердження апелянта
відхиляються судовою колегією .

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору замовником на
рахунок підрядника був здійснений
авансовий платіж у розмірі 50000,00грн.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що підрядник виконав
обумовлені договором роботи
вартістю 160000,00грн., здав їх замовнику,
останній прийняв їх, що
підтверджується підписаним
представниками підрядника та
замовника і посвідченим його
печатками актом
приймання-передачі робіт
науково-технічної продукції № 1 від
27.06.2012р. (а.с. 21, т. 1).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що вид, характер та
вартість робіт за Актом від 27.06.2012р.
відповідали Договору №10-1/2012 від
15.02.2012р.

Крім того, після підписання акту
виконаних робіт та відповідно після
передачі відповідачу виготовленої
документації, останній здійснив на
користь позивача доплату за виконані
роботи у сумі 20000,00 грн., що
підтверджується випискою з рахунку від
05.07.2012 № 0535. Проте повну вартість
виконаних позивачем робіт у сумі 90 000,00
грн. відповідач не оплатив.

У відповідності до ч. 1 ст. 894 ЦК
України виконавець зобов'язаний
передати, а замовник прийняти та
оплатити повністю завершені
науково-дослідні або
дослідно-конструкторські та
технологічні роботи. Договором можуть
бути передбачені прийняття та оплата
окремих етапів робіт або інший спосіб
оплати.

Умовами п. 2.2. Договору визначено
порядок розрахунку, а саме: аванс не
менше 20%, можлива 100% передоплата.
Кінцева оплата здійснюється згідно з
розділом 3 договору.

Згідно п. 3.1. Договору, при завершенні
робіт виконавець подає замовнику акт
приймання-передачі продукції.

Замовник протягом 5 (п'яти) днів з дня
отримання акта приймання-передачі
робіт і звітних документів
зобов'язаний направити виконавцю
підписаний акт приймання-передачі
робіт або мотивовану відмову від
приймання робіт (п. 3.2 договору).

З урахуванням встановленого та тієї
обставини, що Інститут колоїдної
хімії та хімії води ім. А.В. Думанського
НАН України виконав обумовлені
Договором роботи по виготовленню
конструкторської документації, у
підрядника виникло право на одержання
оплати її вартості, а у відповідача -
обов'язок виконати таке зобов'язання.

Проте, з матеріалів справи слідує, що
замовник частково, на суму
70000,00грн., оплатив прийняту ним від
виконавця конструкторську
документацію .

Враховуючи ту обставину, що наявність
заборгованості відповідача за
Договором №10-1/2012 від 15.02.2012р. у розмірі
90000,00грн. підтверджується матеріалами
справи, відповідач доказів її
добровільної сплати не надав,
місцевий господарський суд правомірно
задовольнив позов і примусово
стягнув із замовника вартість
виконаних підрядником робіт у
заявленій сумі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. З цією нормою
кореспондуються і приписи ст. 193 ГК
України, що визначають загальні умови
виконання господарських зобов'язань.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши виконаний позивачем
розрахунок заявлених до стягнення 3
процентів річних, колегія суддів
вважає обґрунтованими вимоги про
стягнення з відповідача як з
боржника, який у період з 01.01.2013р. по
30.04.2013р. прострочив виконання
грошового зобов'язання, у сумі 880,36
грн. річних у заявленому позивачем
до стягнення розмірі.

Отже висновки суду першої інстанції з
цього о привод є вірними.

Разом з тим, вимоги позову, які
пов'язані із нарахування пені та штрафу
у відповідності до ч. 2 ст. 231 ГК
України обґрунтовано залишені без
задоволення судом першої інстанції,
виходячи з того, що між сторонами
відсутня письмова угода про неустойку
, а неможливість застосування ч . 2 ст.
231 ГК України заснована на
правових позиціях Верховного суду
України про застосування приписів
даної норми.

Оскаржуючи правомірність висновків
суду першої інстанції про
задоволення позову, відповідач,
зазначав, що судом першої інстанції в
судовому засіданні 30.04.2014р. не
застосував статтю 77 ГПК України про
відкладення розгляду спору у справі, не
відклав розгляд справи, чим позбавив
відповідача можливості надати
витребувані документи та залучити до
участі в справі адвоката .

Судова колегія доводи апелянта про
порушення судом першої істанції норм
процесуального права оцінює
критично, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, наведені відповідачем
обставини в обґрунтування причин
неявки адвоката у судове засідання, не
можуть бути визнані поважними, адже не
є об'єктивно непереборними. Крім того,
керівник (виконавчий орган)
підприємства, який був у судовому
засідання 30.04.2014р., може, як самостійно
здійснювати представництво інтересів
товариства, директором, якого він
являється, так і не позбавлений права
обрати будь-якого іншого представника,
якому доручити виконання функції по
представництву інтересів
підприємства.

Отже, суд попередньої інстанції вжив
усіх заходів, необхідних для виклику
сторін у судові засідання , належним
чином повідомив відповідача про час
і місце розгляду справи місцевим
господарським судом, а тому не
допустив порушень норм
процесуального права щодо рівності
сторін у процесі і не обмежив їх у
свободі подання ними доказів
судовому органу.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, кожен при вирішенні судом
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на судовий розгляд
упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 року у справі «Смірнова проти
України»).

Згідно з абз. 3 ст.22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відкладення розгляду справи в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України є правом суду, а не його
обов'язком. Тому, оскільки директор
відповідача був присутній в судовому
засіданні при винесенні рішення, а в
матеріалах справи було достатньо
документів для розгляду справи по суті,
суд першої інстанції не був
зобов'язаний повторно відкладати
розгляд справи на іншу дату.

Доводи апелянта з приводу того, що
обов'язок оплати вартості виготовленої
на його замовлення та прийнятої ним
від позивача конструкторської
документації пов'язаний з
виготовленням на її підставі
продукції, не заслуговують на увагу,
оскільки суперечать умовам
укладеного між сторонами Договору у
частині порядку розрахунків та п. 3 ч. 1
ст. 898 ЦК України.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для зміни або
скасування прийнятого судом першої
інстанції рішення у даній справі, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а оскаржений
судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на апелянта
(відповідача).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Транзит» Публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» на рішення Господарського
суду міста Києва від 30.04.2014р. у справі
№910/10210/13 залишити без задоволення, а
рішення Господарського суду міста
Києва від 30.04.2014р. у справі №910/10210/13 - без
змін.

2.Матеріали справи №910/10210/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
С.І. Буравльов

М.А. Руденко