ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2014 р.
Справа №917/1865/13

за позовом Комунального виробничого
підприємства
"Комсомольськтеплоенерго", вул.
Молодіжна, 8, м.Комсомольськ, Полтавська
область, 39801

до Публічного акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство 15347", вул.Портова, 11,
м.Комсомольськ, Полтавська область,39800

про стягнення грошових коштів

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: Рубан Н.Б.

від відповідача: не з"явився

У судовому засіданні 09.07.2014р. оголошено
перерву у розгляді справи до 15.07.2014р.

СУТЬ СПРАВИ:

У вересні 2013 року Комунальне
виробниче підприємство
"Комсомольськтеплоенерго" звернулося
до господарського суду Полтавської
області з позовом про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство 15347" заборгованості за
теплоенергію у розмірі 200456,46грн., у т.ч.
104863,01грн. - сума основного боргу,
93711,61грн. - пеня, 104,80грн. - інфляційні
нарахування та 1777,04грн. -3% річних.

07.11.2013р. позивач подав заяву про
зменшення позовних вимог, в якій просив
суд стягнути з відповідача 104863,01грн
суму основного боргу, 84237,43грн. - пені,
1579,27грн. - 3% річних та 104.80грн.
інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 07.11.2013р. позов
Комунального виробничого підприємства
"Комсомольськтеплоенерго" було
задоволено у повному обсязі, стягнуто з
відповідача 104863,01грн. - суму основного
боргу, 84237,43грн. - пеня, 104,80грн. -
інфляційні нарахування та 1579,27грн. - 3%
річних, а також з відповідача стягнуто
1147,00 грн. судового збору.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
29.01.2014р. у справі № 917/1865/13 апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Комсомольське
автотранспортне підприємство 15347"
задоволено частково, рішення
господарського суду Полтавської
області змінено в частині стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство 15347" пені, вказавши в
резолютивній частині рішення "76504,83грн.
пені" замість "84237,43грн. пені".

В іншій частині рішення
господарського суду Полтавської
області від 07.11.2013р. по справі №917/1865/13
залишити без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 24.04.2014р. касаційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Комсомольське
автотранспортне підприємство 15347"
задоволено частково, рішення
господарського суду Полтавської
області від 07.112013р. та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014р. у
справі №917/1865/13 в частині задоволення
позову про стягнення пені, 3% річних,
інфляційних сум та розподілу судових
витрат скасовано і справу направлено
на новий розгляд до господарського
суду Полтавської області.

В частині задоволення позову про
стягнення основного боргу в сумі
104863,01грн. рішення господарського суду
Полтавської області від 07.112013р. та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від
29.01.2014р.залишено без змін.

Згідно з автоматизованим
розподілом справ між суддями вказану
справу №917/1865/13 передано на розгляд
судді господарського суду Полтавської
області Кльопову І.Г.

Скасовуючи рішення
господарського суду Полтавської
області від 07.112013р. та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014р., в
частині стягнення пені, 3% річних та
інфляційних сум, колегія суддів Вищого
господарського суду України
зазначила, що суди обох інстанцій не
врахували умови п.6.3 укладеного між
сторонами договору в редакції
протоколу розбіжностей від 08.11.2012 року
щодо визначення строків розрахунків
відповідача за використану теплову
енергію і, виходячи з цього, не
визначили період прострочення оплати
та нарахування пені, інфляційних сум і
відсотків річних та не дослідили
обгрунтування розрахунку розміру
вимог про їх стягнення.

До того ж, у прийнятих судових
рішеннях не наведено розрахунків, з
яких виходив суд при задоволенні цих
вимог.

За таких обставин, постанову
апеляційного господарського суду та
рішення суду першої інстанції в
частині позову про стягнення пені, 3%
річних та інфляційних сум не можна
визнати законними й обгрунтованими, і
тому судові рішення обох інстанцій в цй
частині позову та розподілу судових
витрат підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи ( ст. 111-12 ГПК України ).

На новому розгляді:

Позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню у розмірі 76504,83грн,
104,80грн. - інфляційні нарахування та
1254,68грн. - 3% річних за період з 06.02.2013р. по
20.07.2013р. (заява позивача №2396 від
16.06.2014р.).

У судовому засіданні 09.07.2014р.
відповідач заявив клопотання про
призначення по справі судової
економічної експертизи. Суд відмовив у
задоволенні клопотання як
необґрунтованого.

Відповідач у судове засідання
15.07.2014р. не з"явився, проте надіслав
клопотання про відкладення розгляду
справи для надання сторонам часу для
врегулювання спору мирни шляхом.

Представник позивача проти
відкладення розгляду справи заперечує.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від26.12.2011р."Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у
матеріалах справи доказів для розгляду
спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифікована
Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР)
щодо права кожного на розгляд його
справи упродовж розумного строку,
закінчення строку вирішення спору,
встановленого ст. 69 ГПК України, суд не
оцінює вказану обставину як підставу
для подальшого відкладення розгляду
справи та розглядає справу за наявними
в ній матеріалами відповідно до ст. 75
ГПК України.

У судовому засіданні 15.07.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення відповідно до ст.85 ГРК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

04.09.2012р. між Комунальним
виробничим підприємством
"Комсомольськтеплоенерго" укладено
договір про постачання теплової
енергії в гарячій воді за № 791.

Згідно з п. 1 вказаного вище
договору "Теплопостачальна
організація" (Позивач) бере на себе
зобов'язання постачати "Споживачеві" (
Відповідач) теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
Споживач зобов'язується сплачувати за
одержану теплову енергію щомісячно в
термін, передбачений цим договором, за
встановленими нормами і тарифами,
затвердженими виконавчим комітетом
Комсомольської міської ради від 07
жовтня 2011 року за № 681 з розрахунку на 1
кв. метр опалювальної площі і 1 куб. метр
гарячої води або за показаннями
засобів обліку теплової енергії та
гарячої води.

Відповідно до п. 6.3. Відповідач за
три 3 дні до початку розрахункового
періоду повинен був сплачувати
Позивачу вартість зазначеної
кількості теплової енергії,
передбаченої на розрахунковий період,
з урахуванням залишкової суми (сальдо)
розрахунків на початок місяця.
Зазначену кількість теплової енергії
Відповідач повинен був розраховувати
самостійно - за нормами, у разі
комерційного обліку - на підставі
показань комерційних приладів обліку
теплової енергії.

Відповідно до п. 3.2.1 договору
Споживач теплової енергії (Відповідач)
зобов'язувався виконувати умови та
порядок оплати спожитої теплової
енергії в обсягах і в терміни, які
передбачені цим договором.

Оплата рахунків проводиться не
пізніше 25 числа поточного місяця (пункт
6.4 договору).

Відповідач, взяті на себе
зобов'язання щодо розрахунків на
спожиту теплову енергію не виконав, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість за спожиту теплову
енергію в сумі 104 863,01 грн. за період
січень - червень 2013 року.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 07.11.2013 року
встановлено наявність заборгованості
відповідача перед позивачем.

Статтею 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов"язання, на вимогу кредитора
зобов"язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір не
встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної
норми, наслідки прострочення боржником
грошового зобов"язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох відсотків річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отримані
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, тобто метою такого
майнового захисту є компенсація втрат
за увесь період користування чужими
грошовими коштами, оскільки саме такий
період прямо передбачений нормами ст.
625 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230
ГК України).

Пунктом 7.2.3 договору визначено, що
у випадку несвоєчасного виконання
розрахунків за теплову енергію
Відповідач сплачує пеню у розмірі 0,5%
належної до сплати суми за кожен день
прострочення, але не більше ставки,
встановленої законодавством.

Таким чином, з урахуванням
приписів постанови Вищого
господарського суду України від
24.04.2014р., які є обов"язковими для суду
першої інстанції під час нового
розгляду справи, розглядаються позовні
вимоги в частині заявлених до
стягнення інфляційних втрат, 3% річних
та пені..

Скасовуючи згадані вище рішення
та постанову в частині стягнення пені,
інфляційних нарахувань та 3% річних
касаційна інстанція зазначила, що
попередні інстанції не врахували умови
п.6.3 укладеного між сторонами договору
в редакції протоколу розбіжностей від
08.11.2012 року щодо визначення строків
розрахунків відповідача за
використану теплову енергію і,
виходячи з цього, не визначили період
прострочення оплати та нарахування
пені, інфляційних сум і відсотків
річних та не дослідили обгрунтування
розрахунку розміру вимог про їх
стягнення.

З аналізу даного пункту Договору
вбачається, що сторонами погоджено що
Споживач сплачує за використану
теплову енергію, починаючи з 05 числа
поточного місяця рівними частками
поточне споживання теплової енергії.
Остаточний розрахунок за використану
теплову енергію проводиться до 05 числа
місяця слідуючого за розрахунковим.

Після зменшення позовних вимог
судом розглядається вимога про
стягнення з відповідача 104,80грн.
інфляційних витрат за період з лютого
2013р. по липень 2013р., 1254,68грн., - 3% річних
за період з 06.02.2013р. по 20.07.2013р. та пені за
період з 06.02.2013р. по 20.07.2013р. у розмірі -
76504,83грн., згідно наданого позивачем
перерахунку.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок позовних вимог щодо
стягнення з відповідача інфляційних
витрат, 3% річних та пені, суд приходить
до висновку, що вони підлягають
задоволенню.

Заявлене клопотання відповідача про
зменшення розміру пені, оскільки вина
відповідача у несвоєчасній оплаті
послуг теплопостачання відсутня, у
зв"язку з затримкою Держказначейством
виплат субвенцій, судом відхилено з
огляду на наступне:

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
приймаючи рішення у справі суд має
право зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу
України, у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до
уваги:ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Суд не вбачає підстав на
задоволення клопотання, оскільки
вказані обставини не є винятковими, а
штрафні санкції не є надмірно великими
у порівнянні із заборгованістю
відповідача.

Судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності
(ст. 4-3 ГПК України).

Як зазначається в частині першій ст.32
ГПК України, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору.

Згідно ст. 33, ст. 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Витрати по оплаті судового збору,
згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, ст. ст.82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В
:

1. Позов в частині позовних вимог
про стягнення пені, інфляційних та
процентів річних задовольнити.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство" № 15347, вул. Портова, 11, м.
Комсомольськ, Полтавська область, р/р
6980 у АТ "Банк "Фінанси та кредит",
МФО 300131, код 03399439 на користь
Комунального виробничого підприємства
"Комсомольськтеплоенерго", вул.
Молодіжна, 8, м. Комсомольськ,
Полтавська область, р/р 9601 у АТ
"Банк "Фінанси та кредит", МФО 300131, код
13940851 - 104,80грн. інфляційних витрат
1254,68грн., - 3% річних, 76504,83грн. - пені, а
також 3839,81грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 17.07.2014 р.

Суддя
Кльопов І.Г.