м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10517/14 21.07.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючого судді Головіної К.І., при
секретарі судового засідання
Слободчикової Н.В., розглянувши
матеріали справи

за позовною заявою Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Уніка"

до Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Укоопгарант"

про стягнення 15 865,92 грн.

за участю представників:

від позивача :не з'явився від
відповідача:Кумеда В.А. - представник за
довіреністю № 02 від 08.01.2014р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва
звернулось Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Уніка" з
позовом до Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Укоопгарант" про стягнення страхового
відшкодування в розмірі 15 865,92 грн. за
договором майнового страхування.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 26.10.2009 р. між ним та
страхувальником - ОСОБА_2, був укладений
договір добровільного комплексного
страхування майнових інтересів
власника автомобіля Нісан, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

09.09.2010 р. в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого транспортного засобу,
який належить ОСОБА_2, під керуванням
ОСОБА_3 та:

- автомобіля Рута, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5;

- автомобіля ЛАЗ А183, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, під
керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого був
пошкоджений автомобіль Нісан,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

22.11.2010 р. позивачем було здійснено
страхове відшкодування в сумі 32 753,84
грн. на користь страхувальника.

За вказаним фактом постановою
Святошинського районного суду м. Києва
від 10.11.2010 р. у справі № 3-7103/10 ОСОБА_5
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та
застосовано до нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00
грн.

Також, постановою Святошинського
районного суду м. Києва від 10.11.2010 р. у
справі № 3-7095/10 водія застрахованого
транспортного засобу ОСОБА_3 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, та застосовано до нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в сумі 340,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність
особи, якій належить автомобіль Рута,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2 -
у ТОВ "Страхова компанія "Укоопгарант".

Посилаючись на ст. 27 Закону України "Про
страхування", ст. 993 ЦК України позивач
вважає, що до ПАТ "Страхова компанія
"Уніка" у порядку регресу перейшло
право на отримання від відповідача
компенсації шкоди, завданої внаслідок
ДТП, у розмірі, що становить половину
сплаченого відшкодування з огляду на
рівнозначну ступінь вини водіїв.

У позові ПАТ "Страхова компанія "Уніка"
просить суд стягнути з ТОВ "Страхова
компанія "Укоопгарант" страхове
відшкодування у сумі 15 865,92 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, належним чином
був повідомлений про час та місце
судового засідання.

Представник відповідача проти позову
заперечив, зазначив, що вина особи, яка
керувала автомобілем Рута, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 є
мінімальною та не перевищує 1 відсотка
при пошкодженні автомобіля Нісан. Крім
того, заявив клопотання про
застосування строків позовної
давності.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника позивача за
наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд вважає,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до договору добровільного
страхування наземного транспорту НТ-09
№ 001334/4002/0000252 від 26.10.2009 р.,
укладеного між ПАТ "Страхова компанія
"Кредо-Класик", правонаступником якого
є ТОВ "Страхова компанія "Укоопгарант",
та ОСОБА_2, застраховано
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані з експлуатацією наземного
транспортного засобу, а саме -
автомобіля марки Нісан, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

09.09.2010 р. в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого транспортного засобу,
який належить ОСОБА_2, під керуванням
ОСОБА_3 та:

- автомобіля Рута, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5;

- автомобіля ЛАЗ А183, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, під
керуванням ОСОБА_6

Внаслідок зазначеної ДТП був
пошкоджений автомобіль Нісан,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
що був застрахований у позивача -
Приватному акціонерному товаристві
"Страхова компанія "Уніка".

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 10.11.2010 р. у справі №
3-7103/10 водія автомобіля Рута - ОСОБА_5
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та
застосовано до нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00
грн.

Так само постановою Святошинського
районного суду м. Києва від 10.11.2010 р. у
справі № 3-7095/10 водія застрахованого у
позивача транспортного засобу Нісан -
ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та
застосовано до нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00
грн.

Згідно зі звітом про незалежну оцінку з
визначення вартості матеріального
збитку завданого власнику колісного
транспортного засобу № 7992 від 27.09.2010 р.
розмір матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
внаслідок ДТП, склав 53 026,42 грн.

На підставі заяви страхувальника про
страхову виплату від 09.09.2010 р.,
страхового акту № 00052043 від 15.11.2010 р. ПАТ
"Страхова компанія "Уніка" перерахувало
на користь страхувальника суму
страхового відшкодування у розмірі 32
753,84 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 033266 від 22.11.2010 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо
внаслідок взаємодії джерел підвищеної
небезпеки було завдано шкоди іншим
особам, особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
"Про страхування" договір страхування -
це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 993 ЦК України
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

З матеріалів справи вбачається, що
цивільно-правова відповідальність
одного з учасників ДТП, а саме -
транспортного засобу Рута, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_5, була застрахована у ТОВ
"Страхова компанія "Укоопгарант".

02.09.2013 р. позивач звернувся до
відповідача, як страховика винної
особи в ДТП, що сталась 09.09.2010 р. в м.
Києві із вимогою вих. № 225 про досудове
врегулювання спору та відшкодування
шкоди, завданої внаслідок ДТП, в
порядку регресу на суму 32 753,84 грн.
Проте, вказана вимога була залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

У зв'язку з цим ПАТ "Український
страховий дім" звернувся до
господарського суду.

Відповідно до частини другої статті 512
ЦК України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений у випадках,
встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК
України та статтею 27 Закону України
"Про страхування" згідно із якими до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

За цією нормою страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача
(Постанова Верховного Суду України від
25.12.2013 р. у справі № 6-112цс13).

Таким чином, на підставі ст. 993 ЦК
України, ст. 27 Закону України "Про
страхування" позивач набув право на
стягнення з відповідача страхового
відшкодування за договором майнового
страхування.

У судовому засіданні представник
відповідача позов не визнав, зокрема, з
тих підстав, що вина ОСОБА_5 є набагато
меншою, ніж вина другого учасника ДТП, а
тому сума страхового відшкодування
також повинна бути зменшена.

Такі доводи відповідача господарський
суд відхиляє та зазначає, що
постановами Святошинського районного
суду міста Києва від 10.11.2010 р.
підтверджена вина в ДТП як ОСОБА_5, так і
ОСОБА_3 у справах про адміністративне
правопорушення, що кваліфіковане за
однією і тією ж статтею 124 КпАП України,
та до них застосоване однакове
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу та в однаковому розмірі - в сумі
340,00 грн.

Таким чином, господарський суд
приходить до висновку, що винними
особами у вчиненні ДТП, яка сталася
09.09.2010 р. в м. Києві, у рівному ступені є
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а отже, вважає, що сума
страхового відшкодування також має
визначатись у відповідній частці вини
обох водіїв (рівнозначній), у зв'язку з
чим вказана сума складає 16 376,92 грн. (32
753,84 грн./2).

Крім того, судом встановлено, що
умовами договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу Рута, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2,
передбачено франшизу у розмірі 510,00 грн.

Положеннями п. 6 ст. 36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що
страхувальником або особою,
відповідальною за завдані збитки, має
бути компенсована сума франшизи, якщо
вона була передбачена договором
страхування.

За таких обставин, сума страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
відповідачем за шкоду, заподіяну
ОСОБА_5, з урахуванням франшизи, складає
15 866,92 (16 376,92 грн. - 510,00
грн).

Разом з тим, відповідач подав заяву про
застосування строків позовної
давності, яка є підставою для відмови у
позові, за результатами розгляду якої
суд приходить до висновку, що ця заява
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно із ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовною давністю є строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Строк позовної давності у страховому
зобов'язанні є загальним (три роки) та
його перебіг починається від дня
настання страхового випадку, оскільки
страхувальник, який отримав майнову
шкоду в деліктному правовідношенні
набув право вимоги відшкодування до
заподіювача й строк такої вимоги почав
спливати у момент заподіяння шкоди, але
у зв'язку з погашенням шкоди коштами
страхового відшкодування до
страховика переходить право вимоги
(права кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 262 ЦК України заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності (постанова Верховного Суду
України від 25.12.2013 р. у справі № 6-112цс13).

Як вже встановлено судом датою скоєння
ДТП, що сталася в м. Києві є 09.09.2010 р., а
отже, з цього часу розпочинається
перебіг терміну позовної давності.

Втім, як вбачається з матеріалів справи
з позовом до суду Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Уніка"
звернулося лише 29.05.2014 р.

Отже, оскільки позивачем пропущений
строк позовної давності та клопотання
про його відновлення він не подав, суд
відмовляє Приватному акціонерному
товариству "Страхова компанія "Уніка" у
задоволенні позову відповідно до ч. 4
ст. 267 ЦК України.

Згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Уніка" до Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Укоопгарант" про стягнення
страхового відшкодування в розмірі 15
865,92 грн. відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено його вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні 21 липня 2014 року.

Повний текст рішення підписаний 24
липня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
через господарський суд міста Києва
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня підписання повного
тексту рішення.

Суддя

К.І. Головіна