ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2014 р.
Справа №917/1115/13

за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5,
м.Полтава, 36022

до Громадської організації "Водний
клуб Енергія", вул. 60 років Жовтня, 37,
кв.34, м.Кременчук, Полтавська область,
39601

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Регіональне відділення Фонду
державного майна по Полтавській
області, вул.Леніна,1/23, м.Полтава, 36000.

про витребування майна з чужого
незаконного володіння

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: Ставицька І.Б.
довіреність №01-11/9609 від 22.08.2013р.

від відповідача: Потреба С.М.
довіреність б/н від 17.05.2013р.

від третьої особи: Шморгай О.М.
довіреність №7 від 08.01.2014р.

У судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення, додано до справи та
повідомлено про строк виготовлення
повного тексту рішення згідно ст.85 ГПК
України.

Суть спору: Розглядається позовна
заява в якій позивач просить суд
зобов"язати відповідача передати ПАТ
"Полтаваобленерго" будівлю човнової
станції, яка знаходиться за адресою:
вул.50 років Жовтня СРСР в районі 1-го
Занасипу у м. Кременчук.

В судовому засіданні 21.05.2014р.
представником позивача було заявлено
усне клопотання про припинення
провадження у справі, в зв"язку з
відсутністю предмету спору, оскільки
спірну будівлю човнової станції
"Енергетик", яка є предметом спору було
знищено.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти вказаного
клопотання заперечує, та просить суд
розглянути справу, за наявними
матеріалами.

Представник третьої особи,
підтримує клопотання позивача, та
просить його задовольнити.

Суд відмовляє в задоволенні
клопотання позивача про припинення
провадження у справі, в зв"язку з
необгрунтованістю.

Представник позивача на
задоволенні позову наполягає, та
просить суд задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні та у наданому через
канцелярію суду відзиві на позовну
заяву (т.1, а.с.54) проти позову заперечує
посилаючись на безпідставність та
необгрунтованість.

В обгрунтування своїх заперечень
зазначає, що позивачем не надано
жодного доказу в обгрунтування
наявності прав на нерухоме майно, що
начебто знаходиться на земельній
ділянці відповідача. Крім того,
представник відповідача зазначає,
позивачем пропущено строк позовної
давності, звернення до суду.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
повноважних представників позивача та
відповідача, суд встановив:

Як вбачається з позовної заяви
позивач обгрунтовуючи позовні вимоги
посилається, що Рішенням виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
депутатів трудящих від 27.03.1969р. №156 за
дирекцією Кременчуцької ТЕЦ
закріплено земельну ділянку для
човнової станції площею 0,8616 га.

Відповідно до Договору на право
тимчасового користування від 29.04.1998р.
укладеного між Кременчуцькою міською
радою та Державною акціонерною
енергетичною компанією
"Полтаваобленерго" в особі
Кременчуцькою ТЕЦ, останньому було
надано у тимчасове користування
земельну ділянку площею 0,8616 га у м.
Кременчук, по вул. 50 років СРСР в районі
1-го Занасипу.

Крім того, позивач зазначає, що
Рішенням VI сесії Кременчуцької міської
ради Полтавської області XXIV скликання
від 24.09.2002р. було надано Громадській
організації "Водний клуб "Енергія" в
оренду до 1 травня 2004 року земельну
ділянку площею 2 561,0 кв.м (0,2561 га) у м.
Кременчук, по вул. 50 років СРСР, в районі
1-го Занасипу. Вказана земельна ділянка
цим же Рішенням ради від 24.09.2002р. була
вилучена із землекористування ВАТ
"Полтаваобленерго".

Пунктом 4 рішення XXIII сесії
Кременчуцької міської ради
Полтавської області IV скликання від 29
липня 2004 року Громадській організації
"Водний клуб "Енергія" передано, за
рахунок земель наданих їй в оренду,
зазначена земельна ділянка загальною
площею 2561 кв. м до 01.05.2014р. в оренду для
експлуатації і обслуговування
човнової станції у м. Кременчук, по вул.
50 років СРСР в районі 1 -го Занасипу.

Як зазначає представник
відповідача, вказані земельні ділянки
були передані ГО "Водний клуб
"Енергетик" після письмової відмови
позивача, що підтверджується наданими
до матеріалів справи листами ПАТ
"Полтаваобленерго" від 07.05.2012р. та від
грудня 2004р. (т. 1, а.с. 55-56).

Однак позивач, посилається на те,
що на території земельної ділянки, яка
була надана Громадській організації
"Водний клуб "Енергія" Рішенням ради від
24.09.2002р., а потім і Рішенням ради від
29.07.2004р., і знаходиться об'єкт
нерухомого майна - будівля човнової
станції "Енергетик", яка є державним
майном, і обліковуються на балансі
Кременчуцької ТЕЦ, а вказаними
рішеннями спірне майно перейшло у
володіння Громадської організації
"Водний клуб "Енергія".

Отже, позивач з посиланням на ст.
ст. 316, 317, 319, 321, 386, 387, ч. 1 ст. 397, ч. 1 ст. 398,
ст. 400 Цивільного кодексу України
просить суд у своїй позовній заяві про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, та просить суд
зобов"язати Громадську організацію
"Водний клуб "Енергія" передати ПАТ
"Полтаваобленерго" будівлю човнової
станції, яка знаходиться за адресою: по
вул. 50 років СРСР в районі 1-го Занасипу
у м. Кременчук.

При вирішенні спору суд виходить
з наступного:

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, як
зазначається в частині 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до статті 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтею 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Статтею 387 ЦК України закріплено
право на витребування власником свого
майна від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави ним
заволоділа.

З контексту вказаної норми
вбачається, що позивачем може бути лише
законний власник, тобто особа, яка
володіла майном на відповідній
правовій підставі. Відповідачем
виступає особа, яка безпосередньо
заволоділа майном, або набула його за
відповідним правочином з третьою
особою.

Позов про витребування майна за
своєю природою є речово-правовим. Тому,
по-перше, об'єктом може бути лише
індивідуально-визначене майно (яке
існує в натурі на момент подання
позову) та в позовній заяві має бути
чітко визначено всі характеристики та
індивідуальні ознаки майна, що
витребовується. По-друге, у випадку
попередньої наявності між позивачем та
відповідачем зобов'язальних відносин,
внаслідок яких до останнього перейшло
право власності на спірне майно,
предмет та підстави позову не можуть
визначатись, виходячи з положень ст.387
ЦК України.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України
закріплено презумпцію правомірності
набуття права власності, та за умовами
ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду. У зв'язку з
цим, позивач повинен довести
відсутність у відповідача правових
підстав володіння майном.

В свою чергу, і сам позивач
повинен підтвердити своє право
власності на спірне майно - надати
правовстановлюючі документи або інші
докази, що підтверджують дійсну
належність спірного майна позивачу, та
довести факт незаконності вибуття з
його власності спірного майна.

Однак позивачем доказів, які б
підтверджували право власності на
спірне майно, правовстановлюючі
документи або інші докази, що
підтверджують дійсну належність
спірного майна позивачу, суду надано не
було.

Крім того, в судовому засідання
позивач зазначив, що будівлю човнової
станції, яка є предметом спору по даній
справі було зруйновано.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги,
є безпідставними, необґрунтованими, не
підтверджені наявними в матеріалах
справи доказами і задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову.

Повне рішення складено 27.05.2014 р.

Суддя
Погрібна С.В.