ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2014 р.Справа № 922/2277/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання
Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 286647,51 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Онищенко І.П. (дов. № 19/10 від
25.06.2014 р.)

відповідача - Счастлива Я.О. (дов. № 38-1867
від 28.05.2010 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом до КП "Харківські
теплові мережі" про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості у розмірі 286647,51 грн.,
яка складається з 119252,09 грн. 3% річних та
167395,42 грн. інфляційних втрат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на ч. 2 ст. 625 ЦК України та
просить стягнути інфляційні та 3%
річних, у зв'язку з простроченням
виконанням відповідачем грошових
зобов'язань по оплаті своєї
заборгованості перед позивачем згідно
рішень господарського суду
Харківської області від 27.09.2012 р. по
справі № 5023/3164/12. Судові витрати
позивач просить покласти на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13.06.2014 р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/2277/14, розгляд
якої призначено у судовому засіданні
на 02 липня 2014 р. об 11:45.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02.07.2014 р.
розгляд справи № 922/2277/14 було
відкладено на 15 липня 2014 р. о 10:30.

У судовому засіданні, призначеному на
17.07.2014 року представник позивача
підтримує позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечує з підстав,
викладених у відзиві на позов наданому
до суду та залученому до матеріалів
справи. Зокрема зазначає, що норми
чинного законодавства не передбачають
здійснення інфляційних нарахувань та
нарахувань трьох процентів річних на
суми інфляційних втрат, трьох
процентів річних та судовий збір, тому
таке нарахування можливо лише на суму
основного боргу та пеню.

Присутні у судовому засіданні учасники
судового процесу пояснили, що ними
надані всі документи, які необхідні для
розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст.38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо права господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, суд
дійшов висновку про достатність в
матеріалах справи доказів та
можливість розгляду справи за наявними
у справі матеріалами і документам.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позов, дослідивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно та повно дослідивши надані
учасниками судового процесу докази,
суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 27 вересня 2012 р.
по справі № 5023/3164/12 за позовом
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" про стягнення 2467936,33 грн. було
вирішено позов задовольнити частково,
присуджено до стягнення з Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" суму 2226644,11
грн. основного боргу, 84229,49 грн. пені,
22838,44 грн. інфляційних, 49994,79 грн. - 3%
річних, та 49358,73 грн. витрат по сплаті
судового збору; в решті позову було
відмовлено.

Вищезазначене рішення суду набрало
законної сили "09" жовтня 2012 р. та на його
виконання був виданий відповідний
наказ.

При цьому суд зазначає, що доказів
скасування вищевказаних рішень в
матеріалах справи не міститься,
наданий позивачем розрахунок судом
було перевірено та встановлено, що він
є вірним.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ч.2 ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковими.

Відповідно до ст. 115 ГПК України,
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов`язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Відповідач до теперішнього часу не
виконав вищезезначене рішення
господарського суду Харківської
області, на теперішній час
заборгованість відповідача перед
позивачем не сплачена, що не
заперечується відповідачем.

Відповідно п. 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 509
ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому боржник
зобов'язаний вчинити на користь
кредитора певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті
встановлено, що зобов'язання виникає з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Частиною 5 вказаної статті визначено,
що у випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідач до теперішнього часу не
виконав вищезезначене рішення
господарського суду Харківської
області та на теперішній час
заборгованість відповідача перед
позивачем не сплачена.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 20.11.2008
року № 01-8/685 „Про практику
застосування у вирішені спорів деяких
норм чинного законодавства (з
матеріалами справ, розглянутих
Верховним Судом України) зазначено, що
чинне законодавство не заперечує
можливість звернення кредитора до
господарського суду з вимогою щодо
стягнення з боржника суми, на яку
заборгованість за грошовим
зобов'язанням підвищена в порядку
індексації, а також процентів річних
від простроченої суми за період після
прийняття судом рішення про стягнення
відповідної заборгованості.

У постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" в п. 5.4. надані
роз'яснення, що за приписом частини
п'ятої статті 11 ЦК України грошове
зобов'язання може виникати з рішення
суду. Відтак якщо певне зобов'язання
згідно з рішенням господарського суду
є грошовим (наприклад, у зв'язку з
прийняттям судового рішення про
стягнення суми попередньої оплати в
зв'язку з недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу.

Відповідачем не надано доказів
погашення заборгованості перед
позивачем у добровільному порядку.

Позиція відповідача стосовного того,
що інфляційні втрати та 3% річних можуть
бути нараховані лише на суму основного
боргу та пеню не визнається судом,
оскільки виходячи з положень ст. 625 ЦК
України наслідки прострочення
боржником грошового зобов'язання, у
вигляді інфляційного нарахування на
суму боргу та 3% річних не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Позивачем зроблений розрахунок
інфляційних втрат за період з жовтня 2012
р. по квітень 2014 р., сума яких складає
167395,42 грн., та 3% річних за період з 08.10.2013
р. по 30.05.2014 р., сума яких складає 119252,09
грн., надані розрахунки відповідають
вимогам чинного законодавства та
відносинам, що склалися між сторонами,
а тому нараховані суми інфляційних
втрат та 3% річних підлягають стягненню
з відповідача.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та
з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Отже, судовий збір у розмірі 5732,95 грн.
покладається на відповідача з вини
якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530, 625 Цивільного
кодексу України, статтями 1, 4, 4-3, 12, 22, 29,
33, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, б.11; ) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1; ) - суму
на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів у розмірі
167395,42грн., 3% річних за несвоєчасні
розрахунки у розмірі 119252,09 грн. та
судовий збір у розмірі 5732,95 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
суду законної сили.

Повне рішення складено 21.07.2014 р.

Суддя М.І. Шатерніков