ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р.
Справа № 922/204/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.
, суддя Гончар Т. В.

при секретарі Полубояриній НІ.В.

за участю представників:

позивача - Шевчук Н.Ю.

відповідача - Козуб О.І.

3-ї особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства № 502 ЗАТ "Сантехмонтаж-60",
м. Харків (вх. №1367 Х/3) на рішення
господарського суду Харківської
області від 14.04.14 у справі № 922/204/14

за позовом Комунального підприємства
"Харківський метрополітен", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Державна фінансова
інспекція в Харківській області,
м.Харків

до Дочірнього підприємства № 502 ЗАТ
"Сантехмонтаж-60", м. Харків

про стягнення 86 413,40 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 14 квітня 2014
року по справі № 922/204/14 (суддя Інте Т.В.)
позов задоволено. Стягнуто з
Дочірнього підприємства №502 Закритого
акціонерного товариства "Сантехмонтаж
- 60" на користь Комунального
підприємства "Харківський
метрополітен" збитки в сумі 86413,40 грн. та
1827,00 грн. судового збору.

Дочірнє підприємство №502 Закритого
акціонерного товариства "Сантехмонтаж
- 60" з рішенням суду не погодилось,
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити. Стягнути
з відповідача на користь позивача
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 913,50 грн.

В обґрунтування викладених вимог
відповідач зазначає про те, що позивач,
хоча і посилається на норми ст. 224 ГК
України, однак просить стягнути з
відповідача безпідставно отримані
кошти, в зв'язку з чим відповідач
вважає, що на ці вимоги поширюються
правові норми гл. 83 ЦК України щодо
набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави, які не
були застосовані судом першої
інстанції. Відповідач також вважає, що
господарським судом були помилково
застосовані норми ч. 3 ст. 858 ЦК України
стосовно наявності підстав у позивача
вимагати відшкодування збитків з
відповідача. Крім того, відповідач
вказує на те, що з довідок, складених
ДФІ у Харківській області за
наслідками ревізії вбачається, що
завищення вартості виконаних робіт
було допущено з вини заступника
генерального директора позивача з
будівництва Карпенка С.С., який
підписував акти КБ-2в, та начальника
електромеханічної служби позивача
Бурди Д.В., а також посилається на те, що
результатами перевірок ДФІ у
Харківській області повністю
підтверджується правомірність дій
відповідача для отримання грошових
коштів за договором № 222-03/ЕМ від 02.03.2011
р., в зв'язку з чим зазначає про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача грошових коштів, як
збитків та безпідставно отриманих
коштів.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
з наведеними позивачем доводами не
погоджується, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
оскаржуване рішення без змін. При
цьому, позивач зазначає, що встановлене
ревізією ДФІ у Харківській області
завищення вартості робіт сталося з
вини відповідача, посилаючись на те, що
саме відповідач умисно збільшив
вартість робіт за рахунок невірного
застосування коефіцієнтів.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014 р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 08.07.2014 р.

Державна фінансова інспекція в
Харківській області своїм правом на
участь при розгляді апеляційної скарги
не скористалась, про час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення 06.06.2014 р. та 16.06.2014 р.
уповноваженій особі ДФІ в Харківській
області.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення сторін про час
та місце розгляду справи, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу без участі представника 3-ї
особи за наявними у ній матеріалами у
відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених статтею 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши наявні у справі
матеріали на предмет їх юридичної
оцінки судом першої інстанції,
проаналізувавши правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку про
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, між
сторонами був укладений договір про
закупівлю послуг за державні кошти
(далі - договір) № 222-03/ЕМ від 02.03.2011 р.
(а.с. 24-28), відповідно до умов якого,
Дочірнє підприємство № 502 Закритого
Акціонерного Товариства
"Сантехмонтаж-60" (виконавець)
зобов'язався у 2011 році надати послуги
(виконати роботи) щодо заміни ділянок
тунельного водогону на ПВХ між
станціями (3000 м), а КП "Харківський
метрополітен" (замовник) зобов'язався
прийняти і оплатити такі послуги
(роботи).

Ціна цього договору становила 1294638,00
грн. з ПДВ (п. 3.1 договору).

Відповідно до умов договору,
відповідач виконав роботи на загальну
суму 1294638,00 грн., що не заперечується
сторонами.

Позивачем, в свою чергу, за виконані
відповідачем роботи у 2011 році
проведено розрахунки в повному обсязі
на суму 1294638,00 грн., що сторонами також
не заперечується.

В 2013 році Державною фінансовою
інспекцією України була проведена
ревізія фінансово-господарської
діяльності Комунального підприємства
"Харківський метрополітен" за період з
28.12.2012 р. по 26.02.2013 р., за результатами
якої складено акт №06-12/35 від 02.04.2013 року
(а.с. 13-17), яким було виявлено завищення
вартості виконаних відповідачем робіт.

З метою усунення виявлених порушень,
відповідно до п.7. ст. 10 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні", державною фінансовою
інспекцією України до державного
підприємства "Національна енергетична
компанія "Укренерго" було направлено
Вимогу про усунення порушень від 25.11.2013
№ 05-14/1914 (а.с. 34-35). Крім того, за позовом
Державної фінансової інспекції в
Харківській області, 09.01.2014 року
Харківським окружним адміністративним
судом винесено постанову про
зобов'язання КП "Харківський
метрополітен" вчинити певні дії, а саме
забезпечити надходження на
розрахунковий рахунок підприємства
коштів в сумі 860413,40 грн. внаслідок
завищення ремонтно-будівельних робіт,
виконаних підрядником ДП № 502 ЗАТ
"Сантехмонтаж-60". Постановою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.14 р. по
справі 820/12681/13-а була частково змінена
постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 09.01.14 р., та
зобов'язано Комунальне підприємство
"Харківський метрополітен" провести
претензійно-позовну роботу з ДП № 502
Закритого Акціонерного Товариства
"Сантехмонтаж-60".

Вказані обставини стали підставою
звернення Комунального підприємства
"Харківський метрополітен" до
господарського суду з позовом про
стягнення з відповідача збитків в
розмірі 86413,40 грн. на підставі ст. 224
Господарського кодексу України.

Вирішуючи даний господарський спір суд
першої інстанції виходив з положень
ст.ст. 22, 623. 837, 858 Цивільного кодексу
України, ст. 224 Господарського кодексу
України, а також обставин, за якими
встановив, що в розрахунку прямих
витрат та загальновиробничих витрат в
складі договірної ціни відповідачем
були виконані помилки щодо невірного
застосування ресурсних елементних
кошторисних норм, які були виявлені в
ході ревізії і детально описані в акті
ревізії та довідці ревізії №061-20/24 від
26.03.2013 р., та призвели до завищення
вартості робіт на суму 85097,00 грн. Таким
чином, суд першої інстанції вважав, що
протиправна поведінка відповідача
полягає в невірному застосування
ресурсних елементних кошторисних норм,
тобто порушенні норм ДБН Д.1.1-1-2000 та
приписів п. 1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність України", а збитки на суму
86413,40 грн. підтверджуються розрахунком
№ 1-1, який був наданий позивачем (а.с.
48-55), довідкою № 06-12/31 від 15.03.13 р. (а.с.
18-23), актом ДФІ України №06-12/35 від 02.04.2013
року (а.с. 13-17).

Враховуючи встановлення судом
наявності всіх елементів складу
цивільного правопорушення, як
необхідної підстави для застосування
такої міри відповідальності, як
стягнення збитків, що є необхідним для
застосування ст. 224 ГК України, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позовні вимоги про стягнення з
Дочірнього підприємства №502 Закритого
акціонерного товариства "Сантехмонтаж
- 60" збитків в сумі 86413,40 грн. є законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Проте, колегія суддів не погоджується з
даними висновками місцевого
господарського суду, оскільки висновки
суду першої інстанції щодо задоволення
позовних вимог ґрунтуються на
невідповідності фактів та обставинах,
які суд першої інстанції помилково
визнав встановленими, а також в основу
рішення судом покладені докази, яким
господарський суд не надав належної
юридичної оцінки, а прийняв їх як
достовірний доказ на підтвердження
правомірності заявлених позовних
вимог, що призвело до неправомірних
висновків про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу встановила, що предметом даного
господарського спору є
матеріально-правова вимога про
стягнення з відповідача матеріальної
шкоди (збитків) в розмірі 86413,40 грн. на
підставі ст. 224 Господарського кодексу
України. Позовні вимоги
обґрунтовуються результатами
проведеної ревізії Державної
фінансової інспекції в Харківській
області фінансово-господарської
діяльності Комунального підприємства
"Харківський метрополітен", а саме:
актом № 06-12/35 від 02.04.2013 р., довідкою
зустрічної звірки № 06-12/31 від 15.03.2013 р.,
якими виявлено завищення вартості
робіт, виконаних підрядною
організацією ДП №502 Закритого
акціонерного товариства "Сантехмонтаж
- 60".

Згідно частини другої статті 224 ГК
України під збитками розуміються
витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а
також не одержані нею доходи, які
управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.
193 ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутністю таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Підставою виникнення у сторін певних
прав та обов'язків є укладений між ними
договір № 222-03/ЕМ про закупівлю послуг
за державні кошти від 02.03.2011 р., який за
своєю суттю є фактично договором
підряду.

Даний договір укладено у відповідності
до ст.ст. 627-629, 632 Цивільного кодексу
України, в якому сторони вільно на
власний розсуд визначили об'єм робіт,
що підлягають виконанню, та їх
вартість, в зв'язку з чим відповідно до
наведених вимог законодавства ці умови
є обов'язковими для сторін.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що структура виконаних
робіт та їх вартість повністю
відповідають умовам укладеного
договору; обсяги та вартість виконаних
робіт відповідають актам приймання
підрядних робіт (розбіжностей не
виявлено); вартість та кількість
матеріалів, включених до актів, також
відповідають актам приймання
підрядних робіт; договірні ціни до
договору підписано замовником
(позивачем), підрядником (відповідачем)
та скріплено печатками з обох боків, а
до договірних цін надані локальні
кошториси з вартістю робіт, зазначених
у договірних цінах.

Матеріалами справи повністю
підтверджено виконання сторонами
своїх зобов'язань за договором:
відповідачем роботи виконані, а
позивачем зазначені роботи прийняті та
оплачені за цінами, узгодженими
сторонами, що підтверджується
підписаними між сторонами актами
приймання виконаних будівельних робіт,
які підписані без жодних зауважень та
застережень, кошторисною
документацією, та відповідає вимогам
ст. 854 Цивільного кодексу України.

Сам позивач не спростовує того факту,
що роботи, передбачені договором, були
виконані у повному обсязі і у
встановлені строки, позивач не мав
претензій щодо обсягу і якості
виконаних робіт та повністю оплатив
вартість виконаних робіт, яка була
визначена сторонами в договорі та
кошторисній документації.

За таких обставин, судом першої
інстанції помилково застосовано норми
ч. 3 ст. 858 Цивільного кодексу України
щодо наявності підстав у позивача
вимагати у відповідача відшкодування
збитків, так як зазначена правова норма
застосовується в разі наявності
істотних відступів підрядника від умов
договору підряду, які не можуть бути
усунені або не були усунені у
встановлений замовником розумний
строк.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 632 цього ж
кодексу ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін; зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

При цьому, з матеріалів справи не
вбачається, що договір в частині
визначення ціни було визнано в
установленому порядку недійсними
повністю або частково з підстав її
завищення, чи до них були внесені
відповідні зміни.

Таким чином, позивач, вимагаючи
повернення частини виконаного за
договором фактично вимагає перегляду
ціни договору після його виконання, що
є порушенням вказаних вимог чинного
законодавства.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема і
відшкодування збитків.

Статтею 22 цього ж кодексу визначено, що
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри
цивільно-правової відповідальності, як
відшкодування збитків, необхідною є
наявність всіх чотирьох умов
відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка
проявляється у невиконанні або
неналежному виконанні ним
зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та завданими збитками, що
означає, що збитки мають бути наслідком
саме даного порушення боржником
зобов'язання, а не якихось інших
обставин, зокрема дій самого кредитора
або третіх осіб;

- вина боржника.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Отже, суд апеляційної інстанції
констатує належне виконання сторонами
укладеного між ними договору
відповідно до їх умов та згаданих норм
права. В даному випадку позивачем не
наведено обставин та не доведено
належними та допустимими доказами, що
мала місце протиправна поведінка
відповідача у вигляді порушення
договірного зобов'язання, яка
спричинила шкідливий результат для
позивача, а відтак не може вважатися
доведеним причинний зв'язок між
заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Враховуючи, що судом встановлено
відповідність обсягів та вартості
робіт, відображених в актах виконаних
робіт, підписаних позивачем та
відповідачем обсягам та вартості,
визначеним у відповідній
проектно-кошторисній документації,
підстави для відшкодування
відповідачем збитків відсутні,
оскільки стягнення збитків за
порушення договірних зобов'язань
здійснюється в порядку ст. 623 ЦК
України, при застосуванні норм якої
враховується і те, що згідно норм ст. 610
ЦК України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відтак, оскільки між сторонами у справі
було укладено договір № 222-03/ЕМ про
закупівлю послуг за державні кошти від
02.03.2011 р., а кошти, які позивач просить
стягнути отримано останнім як оплату
належно виконаних відповідачем за
договором робіт, то такі кошти набуто
за наявності правової підстави -
договору і вони не можуть вважатися ані
збитками, ані безпідставно набутим
майном.

Аналогічну правову позицію висловлено
Верховним Судом України у своїй
постанові від 02.07.2012 р. у справі №
5006/18/13/2012, а також Вищим господарським
судом України в постановах від 04.02.2014 р.
у справі № 918/1563/13, від 05.03.2014 р. у справі
№ 904/8879/13, від 07.05.2014 р. у справі № 924/560/13.

Звертаючись до господарського суду,
позивач посилається на обставини, що
відображені уповноваженими особами
Державної фінансової інспекції в
Харківські області в акті №06-12/35 від
02.04.2013 року (а.с. 13-17), який складено за
результатами проведеної ревізії
фінансово-господарської діяльності
Комунального підприємства
"Харківський метрополітен" за період з
28.12.2012 р. по 26.02.2013 р. У вищезазначеному
акті Державною фінансовою інспекцією
України було виявлено, зокрема, що в
актах форми КБ-2в №1 за березень 2011 року
на суму 212902,80 грн. та №3 за травень 2011
року на суму 541854,00 грн. з ПДВ в порушення
п.2.6(в) ДБН Д.1.1-4-2000 "Вказівки по
застосуванню ресурсних елементних
норм на ремонтно-будівельні роботи",
затвердженого наказом Держбуду
України від 14.09.2000 №201, невірно
застосовано ресурсну елементну
кошторисну норму Р15-45-5 "Розбирання
трубопроводів опалення та
водопостачання на зварюванні, діаметр
трубопроводу 80мм", що стало причиною
завищення вартості виконаних робіт на
суму 82333,00 грн. Також встановлено, що
були понаднормово списані такі
матеріали як С111-1639 "Круги відрізні,
діаметр 125мм" С111-1638 "Круги відрізні,
діаметр 230мм" С111-1638 "Круги відрізні,
діаметр 300мм", що стало причиною
завищення вартості робіт на суму 2764,00
грн. Крім того, звіркою вартості витрат
на використання машин та механізмів
встановлено розбіжності між
фактичними витратами та витратами,
включеними до актів виконаних робіт
форми КБ-2в на суму 1316,40 грн. з ПДВ, що є
порушенням п.1 ст.9 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV та призвело до завищення
вартості робіт на відповідну суму.

Однак, сама по собі довідка або акт
перевірки державної фінансової
інспекції, не є належним і допустимим
доказом на підтвердження порушення
відповідачем зобов'язань за договором
і завдання позивачеві збитків.

Так, згідно ст. 15 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Отже, довідка органу фінансового
контролю чи акт перевірки може бути
підставою для вчинення відповідних
процесуальних дій посадовими особами
(зокрема - пред'явлення відповідного
позову до суду), однак не позбавляє
відповідну особу процесуального
обов'язку доводити свої вимоги
належними та допустимими доказами.

Так, за умови існування між сторонами
договірних правовідносин, посилання
на висновки перевірки Державної
фінансової інспекції в Харківській
області, як на підставу для задоволення
позовних вимог, є неправомірними.
Виявлені контролюючим органом
порушення не впливають на умови
укладеного між сторонами договору і не
можуть їх змінювати. Отже, складений
третьою особою акт ревізії №06-12/35 від
02.04.2013 року не може підтверджувати
порушення умов укладеного між
сторонами договору.

Що стосується посилань позивача на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.01.2014 р. по
справі № 820/12681/13-а про зобов'язання КП
"Харківський метрополітен" вчинити
певні дії, а саме забезпечити
надходження на розрахунковий рахунок
підприємства коштів в сумі 860413,40 грн.
внаслідок завищення
ремонтно-будівельних робіт, виконаних
підрядником ДП № 502 ЗАТ
"Сантехмонтаж-60", а також постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.14 р. по
справі № 820/12681/13-а, якою була частково
змінена постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
09.01.14 р., та зобов'язано Комунальне
підприємство "Харківський
метрополітен" провести
претензійно-позовну роботу з ДП № 502
Закритого Акціонерного Товариства
"Сантехмонтаж-60", колегія суддів
зазначає, що вказаними постановами не
встановлено жодних фактів, що мають
приюдиціальне значення для даного
спору в розумінні ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України,
зважаючи на те, що предметом даного
спору є стягнення збитків за порушення
договірних зобов'язань. Отже, вирішуючи
спор про стягнення заподіяних збитків,
господарський суд перш за все повинен
з'ясувати правові підстави покладання
на винну особу зазначеної міри
відповідальності. Тоді, як в межах
господарської справи № 922/204/14
позивачем жодним чином не доведено ані
факту порушення відповідачем своїх
зобов'язань за договором, ані виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання, що виключає застосування
такої міри відповідальності, як
стягнення збитків.

Водночас, колегія судді вважає за
необхідне зазначити, що виявлені за
результатами планової ревізій
фінансово-господарської діяльності
Комунального підприємства
"Харківський метрополітен" порушення
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності відповідних
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги відповідача у
зв'язку з її юридичною та фактичною
обґрунтованістю і наявності фактів для
скасування оскаржуваного рішення з
прийняттям нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34,
43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. ст. 104, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства № 502 ЗАТ "Сантехмонтаж-60",
м. Харків задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 14.04.14 у справі
№ 922/204/14 скасувати та прийняти нове
рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства
"Харківський метрополітен" (61052, м.
Харків, вул. Енгельса, 29, ) на користь Дочірнього
підприємства №502 Закритого
акціонерного товариства "Сантехмонтаж
- 60" (61023, м. Харків, вул. Сумська, 130-Б, ) 913,50 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Доручити господарському суду
Харківської області видати
відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 10.07.2014 р.

Головуючий суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Білецька А.М.

Суддя
Гончар Т. В.