ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2014 р.
Справа №917/991/14

за позовом Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а,
м. Полтава, Полтавська область,36008

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кларисса", вул.
Пушкіна, 16, м. Полтава, Полтавська
область,36020

про стягнення грошових коштів 6 957,28
гривень

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Данілова Н.Н. дор. №19-14/990
від 10.04.2013 року

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 24.07.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення на підставі ст. 85 ГПК
України та повідомив дату виготовлення
повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення грошових коштів в
сумі 6 957,28 грн. за договором на
відпуск теплової енергії у вигляді
гарячої води №3553 "С" від 12.02.2013 року, з
яких: 4400,71 грн. - основний борг, 2441,25 грн. -
пеня, 20,02 грн. - 3% річних, 95,30 - інфляційні.

08.07.2014 року до суду від позивача
надійшла заява про збільшення розміру
позовних вимог. В поданій заяві позивач
просить суд стягнути з відповідача 9981,46
грн. боргу за договором на відпуск
теплової енергії у вигляді гарячої
води №3553 "С" від 12.02.2013 року, з яких: 4748,94
грн. - основний борг, 4748,94 грн. - пеня, 50,18
грн. - 3% річних, 433,40 - інфляційні.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Суд приймає заяву позивача до розгляду
та розглядає позовні вимоги в редакції
заяви від 08.07.2014 року.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
наполягав на їх задоволенні в повному
обсязі ( з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог).

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, хоча і
був належним чином повідомлений про
час та місце проведення судового
засідання (повідомлення про вручення
поштового відправлення в матеріалах
справи), відзив на позовну заяву не
подав, вимог ухвал суду в не виконав.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо,
господарський суд повідомляв належним
чином відповідача про дату, час і місце
судового розгляду, а неявка
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті, жодних клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило, то справа
розглядається без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

12.02.2013 року між Полтавським обласним
комунальним виробничим підприємством
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" (позивач,
теплопостачальна організація) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кларисса"
(відповідач, споживач) був укладений
договір на відпуск теплової енергії у
вигляді гарячої води №3553 "С" (далі -
договір), згідно якого позивач взяв на
себе зобов'язання постачати теплову
енергією у вигляді гарячої води з
метою забезпечення опалення приміщень
"споживача" до мережі будівлі по вул.
Пушкіна,16 - магазин (п.1. договору) (арк. с.
12-13).

До договору на відпуск теплової
енергії у вигляді гарячої води №3553 "С"
між сторонами було укладено додаткову
угоду №1 від 31.10.2013 року та додаткову
угоду №2 від 06.11.2013 року. Даними
додатковими угодами сторони внесли
зміни в пункт 20 розділу договору
"Облік теплової енергії" (арк. с. 16-17).

Пунктом 29 договору визначено, що оплата
за опалення стягується на підставі
тарифів, встановлених уповноваженим
органом. На момент укладення договору
вартість 1 Гкал - 802, 18 грн. (без ПДВ), 962,62
грн. (з ПДВ), для потреб інших споживачів
(3 група). Оплата за опалення
проводиться за фактично використану
кількість теплової енергії.

Факт отримання споживачем теплової
енергії фіксується щомісячно Актом
приймання-передачі теплової енергії,
який складається Сторонами відповідно
до вимог чинного законодавства і
договору.

У разі неповернення споживачем Акту
приймання-передачі теплової енергії в
5-денний термін, як це передбачено
пунктом 12 договору, він, підписаний
теплопостачальною організацією в
односторонньому порядку, вважається
оформленим відповідно до вимог чинного
законодавства і підтверджує факт
надання споживачу теплової енергії (п.
31. договору).

Відповідно до п. 32. договору споживач
зобов'язується сплачувати за теплову
енергію у строк до 30 числа
розрахункового місяця.

Якщо підстава платежу в платіжних
документах не зазначена,
"Теплопостачальна організація"
зараховує кошти в погашення
заборгованості за спожиту теплову
енергію, отриману в минулі періоди.

Як зазначає позивач, відповідач свої
зобов'язання за договором щодо оплати
відпущеної теплової енергії згідно
договору не здійснив, у зв'язку з чим
виникла заборгованість за період з
01.12.2013 року по 30.04.2014 року на суму 4749,94
грн.

Також позивачем за несвоєчасне
виконання відповідачем розрахунків за
теплову енергію згідно договору на
підставі Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій", ст. 230 ГК
України, п.33. договору, ст. 625 ЦК України
нараховано відповідачу:

4748,94 грн. - пені за період з 01.01.2014 року
по 27.06.2014 року;

50,18 грн. - 3% річних за період з 01.01.2014 року
по 27.06.2014 року;

433,40 грн. - інфляційних за період з січня
2014 року по травень 2014 року включно.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України
від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання"
споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній

організації за фактично отриману
теплову енергію.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечувати безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності до ст.ст. 525, 526
Цивільного Кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

На виконання умов договору за період з
01.12.2013 року по 30.04.2014 року позивач
поставив відповідачу теплову енергію
на загальну суму 4749,94 грн.

На підтвердження поставки відповідачу
теплової енергії за період з 01.12.2013
року по 30.04.2014 року в сумі 4749,94 грн.
позивачем було надано суду акти
приймання-передачі теплової енергії №
АВ-821 від 31.12.2013р., № АВ-1113 від 31.01.2014р., №
АВ-4457 від 28.02.2014 року, № АВ-7604 від
31.03.2014р., № АВ-10653 від 30.04.2014 р. (арк. с.57-61)
рахунки на оплату наданих послуг які
виставлялися відповідачу № АВ-420 від
25.12.2013р., № АВ-676 від 28.01.2014р., № АВ-2389 від
25.02.2014 року, № АВ-4138 від 26.03.2014р., № АВ-5773
від 24.04.2014р. (арк. с. 62-66) та реєстрами
доставки рахунків та актів
приймання-передачі теплової енергії
відповідачу за грудень 2013р., за січень -
квітень 2014р. (арк. с. 67-71).

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення 4749,94 грн. основного боргу є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК).

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України № 686-ХІV
від 20.05.1999 року "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання при будинкових територій" (із
змінами і доповненнями) за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню у розмірі 1% від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення, якщо інший розмір
пені не встановлено угодою сторін, але
не більше 100% загальної cyми боргу.

Відповідно до п. 33. договору у випадку
несплати у вказані строки вводиться
пеня в розмірі 1,0 % за кожен день
прострочення платежу, але не більше 100%
боргу згідно Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне винесення плати за спожиті
комунальні послуги" № 686-ХІ від 20.05.1999р.,
а також стягується 3% річних з
простроченої суми та інфляційні
втрати, згідно ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного позивачем
заявлено до стягнення 4748,94 гривень
пені за період з 01.01.2014 року по 27.06.2014
року.

Враховуючи факт прострочення оплати,
позивачем правомірно заявлено до
стягнення 4748,94 грн. пені (правильність
розрахунку пені перевірено судом).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі викладеного позивачем за
період з 01.01.2014 року по 27.06.2014 року
нараховано відповідачу 3% річних в
розмірі 50,18 грн. та за період з січня 2014
року по травень 2014 року включно
нараховано відповідачу інфляційних в
розмірі 433,40 гривень

Судом перевірено нараховані позивачем
3% річних та інфляційних. Дані
нарахування не суперечать вимогам
чинного законодавства України,
відповідають наданому розрахунку та
обґрунтовано заявлені позивачем до
стягнення.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

Отже, на підставі матеріалів справи суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підтверджуються наявними доказами (в
мат. справи), відповідачем не
заперечуються і підлягають
задоволенню.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 33,43,75, 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кларисса" (вул.
Пушкіна, 16, м. Полтава, Полтавська
область,36020, ) на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго" (м.
Полтава, вул. Комарова, 2а, р/р 260007148 АК
"Полтава-банк", МФО 331489, )
4748,94 грн. основного боргу, 4748,94 грн.
пені, 433,40 грн. інфляційних, 50,18 грн. 3%
річних.

Видати наказ при набранні рішенням
законної сили.

повне рішення складено 28.07.2014 року

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією