м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 42/44 29.07.14

За позовом Дочірньої компанії
"Газ-України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" м. Києва

до Дочірнього підприємства
"Укрнафтогазкомплект" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" м. Києва

про відшкодування збитків, ціна позову
1216770,50 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Іванов П.О.,

від відповідача: Анісімова К.О.

Суть спору:

у липні 2007 року Дочірнє підприємство
"Газ-тепло" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" звернулося
в суд з указаним позовом.

Ухвалою суду від 10 липня 2014 р. було
замінено Дочірнє підприємство
"Газ-тепло" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" його
правонаступником Дочірньою компанією
"Газ-України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України.

Позивач зазначав, що між ним та
відповідачем укладені договори
зберігання № 15/06-257 від 5 квітня 2006 р. та
№ 22/07-08 від 22 січня 2007 р.

Під час проведення інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей, що
знаходяться на відповідальному
зберіганні відповідача, було виявлено
нестачу майна загальною вартістю 1218112,07
грн.

З цих підстав позивач просив
задовольнити позов, стягнути з
відповідача на його користь 1218112,07 грн.
збитків, завданих незабезпеченням
зберігання майна.

У процесі розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги, зазначив, що
відповідно до інвентаризаційного
опису від 27 березня 2007 р. з переданого
ним на зберігання майна відповідачем
не було повернуто 312 настінних газових
котлів Ferroli DOMIkompakt С24, 10 котлів Ferroli Pegasus
№ 2 68 S, 10 котлів Ferroli Pegasus № 2 85 S
загальною вартістю 1216770,50 грн.

Виходячи з наведеного просив стягнути
з відповідача на свою користь 1216770,50
грн. збитків.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву,
його представник у судовому засіданні
проти позову заперечував, посилаючись,
на те, що вказане позивачем майно було
йому повернуте через уповноважених
представників належним чином Тому
підстави для покладення на нього
обов'язку з відшкодування вартості
майна відсутні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
суд вважає, що у позові слід відмовити з
таких підстав.

Судом встановлено, між сторонами у
справі укладено договори зберігання №
15/06-257 від 5 квітня 2006 р. та № 22/07-08 від 22
січня 2007 р., згідно з умовами яких
відповідач зобов'язався прийняти від
позивача товар на зберігання,
зберігати та повернути його за першою
вимогою останнього, а позивач -
сплатити вартість наданих послуг.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями сторін, наявними у справі
копіями вказаних договорів.

Спірні відносини сторін пов'язані зі
зберіганням на товарному складі і
врегульовані гл. 66 ЦК України, а також
договором зберігання між ними.

Поясненнями сторін, актами
приймання-передачі майна на зберігання
від 26 квітня 2006 р., №№ 26/01/07-337, 26/01/07-411,
26/01/07-623, 26/01/07-385/1, 26/01/07-653 від 26 січня 2007
р., 26/01/07-385/2 від 27 січня 2007 р., 31/01/07-504,
26/01/07-506, 31/01/07-552, 26/01/07-661 від 31 січня 2007 р.,
01/02/07-481 від 1 лютого 2007 р., 02/02/07-374 від 2
лютого 2007 р., 08/02/07-663, 08/02/07-664 від 8 лютого
2007 р., 09/02/07-459 від 9 лютого 2007 р., 10/02/07-492,
10/02/07-523 від 10 лютого 2007 р., 27/03/07-01Р від 27
березня 2007 р. стверджується факт
передачі позивачем відповідачу на
зберігання товарно-матеріальних
цінностей загальною вартістю 3631680,65
грн.

Згідно вимог ст. 953 ЦК України зберігач
зобов'язаний на першу вимогу
поклажодавця повернути річ, навіть
якщо строк її зберігання не закінчився.

На виконання заявок позивача про
повернення товарно-матеріальних
цінностей відповідачем в
установленому порядку повернуто
позивачу всю кількість товару
переданого йому на зберігання. Від
імені позивача товар, що перебував на
зберіганні відповідача, був прийнятий
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Це підтверджується наявними у
матеріалах справи листами Дочірнього
підприємства "Газ-тепло" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", актами про повернення з
відповідального зберігання
товарно-матеріальних цінностей за
договором відповідального зберігання
№ 3 від 1 серпня 2006 р., № 2 від 3 серпня 2006
р., від 4 серпня 2006 р., від 8 серпня 2006 р., №
13 від 10 серпня 2006 р., накладними від 21
червня 2006 р.

Заперечення позивача про відсутність у
зазначених вище осіб повноважень на
одержання товарно-матеріальних
цінностей належними доказами не
підтверджуються та суперечать
зібраним у справі доказам про передачу
відповідачем майна зі зберігання у
відповідності до вказівок посадових
осіб позивача.

Крім того, для перевірки обставин
наявності у діях осіб, які від імені
позивача одержували від відповідача
спірні матеріальні цінності, дій,
переслідуваних у кримінальному
порядку, ухвалою суду від 24 червня 2008 р.
копії матеріалів справи були
направлені до прокуратури міста Києва.

Листом управління Державної служби
боротьби з економічною злочинністю
УМВС України в Івано-Франківській
області № 7/1030 від 6 березня 2012 р.
підтверджується той факт, що за
результатами розгляду вказаних в
ухвалі суду фактів винесено постанову
про відмову в порушенні кримінальної
справи.

Згідно ч. 1 ст. 942 ЦК України зберігач
зобов'язаний вживати усіх заходів,
встановлених договором, законом,
іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

Таким чином, зібрані у справі докази
свідчать про належне виконання
відповідачем обов'язку з повернення
прийнятого від позивача на зберігання
товару.

Посилання позивача на відсутність у
нього майна, яке було повернуте
відповідачем зі зберігання, самі по
собі не свідчать про те, що таке майно
вибуло з володіння позивача внаслідок
протиправної поведінки відповідача.

Інших доказів порушення відповідачем
своїх зобов'язань під час зберігання
спірних матеріальних цінностей суду не
надано.

За таких обставин у позові відповідно
до вимог ст.ст. 16, 951 ЦК України, ст. 224 ГК
України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені
по справі господарські витрати
стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

у позові Дочірньої компанії
"Газ-України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва
П.І.Паламар