ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 р.
Справа № 914/1662/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сіріус Екстружен", м.
Хмельницький;

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Галичина", м.
Радехів, Львівська область;

про: стягнення заборгованості в сумі 50
736, 60 грн., з яких 45 453,26 грн. основного
боргу, 2 649,15 грн. пені, 585,48 грн. 3% річних, 2
048,71 грн. інфляційних втрат.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Штогрин І.Ю. - представник на
підставі довіреності № 62 від 11.04.2014
року;

відповідача: не з`явився.

Обставини розгляду справи. Ухвалою
суду від 14.05.2014 року (суддя Ю.Деркач)
прийнято до розгляду позовну заяву та
порушено провадження у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сіріус Екстружен" до
Приватного акціонерного товариства
"Галичина" про стягнення
заборгованості в сумі 50 736 грн. 60 коп.
Розгляд справи призначено на 17.06.2014
року.

Згідно з розпорядженням керівника
апарату суду № 326 від 05.06.2014 року щодо
призначення повторного автоматичного
розподілу справ справа № 914/1662/14
передана судді Р.Матвіїву.

У судовому засіданні 17.06.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, подав клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи. Представник відповідача у
судове засідання не з`явився, причин
неявки не повідомив. Судом відкладено
розгляд справи на 01.07.2014 року.

У судовому засіданні 01.07.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 N 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 01.07.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Представнику позивача, що брав участь у
судовому засіданні, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
його прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Суть спору. Спір між сторонами виник
внаслідок порушення відповідачем
договірних зобов'язань. Товариство з
обмеженою відповідальністю "Сіріус
Екстружен" (надалі по тексту рішення -
позивач, постачальник згідно з
договором) звернулося до суду з позовом
до Приватного акціонерного товариства
"Галичина" (надалі по тексту рішення -
відповідач, покупець згідно з
договором) про стягнення 50 736, 60 грн., з
яких 45 453,26 грн. основного боргу, 2 649,15
грн. пені, 585,48 грн. 3% річних, 2 048,71 грн.
інфляційних втрат.

Підставою своїх вимог позивач називає
неналежне виконання відповідачем умов
договору поставки, укладеного між
сторонами 05.10.2011 року, а саме в частині
оплати отриманого товару.

Відповідач, належним чином
повідомлений про порушення
провадження у справі, про час і місце
розгляду справи, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення, у судові засідання не
з'являвся, відзиву на позовну заяву та
інших документів не подав.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 05 жовтня 2011 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сіріус Екстружен»
та Приватним акціонерним товариством
«Галичина» було укладено договір № 100512
поставки оптових партій товару (надалі
по тексту рішення - договір).

Згідно з п. 1.1 договору постачальник
зобов'язався поставити та передати у
власність покупця преформи ПЕТ (надалі
по тексту рішення - «товар»), а покупець
зобов'язався прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
договору.

На виконання умов договору 21.10.2013 року,
25.10.2013 року та 13.12.2013 року позивачем
поставлено, а відповідачем отримано
товар на загальну суму 96 669 грн. 16 коп.,
що підтверджується видатковою
накладною № 443 від 21.10.13 року на суму 25 066
грн. 37 коп., видатковою накладною № 574
від 25.10.13 року на суму 52 264 грн. 40 коп.,
видатковою накладною № 341 від 13.12.2013
року на суму 19 338 грн. 39 коп. та
довіреностями від 21.10.2013 року та 12.12.2013
року, виданими Ваків М.Я., копії яких
долучені до матеріалів справи.

Відповідно до п. 5.4 (у редакції згідно з
додатковою угодою № 1 від 28.11.2011 року)
визначена у відповідності до умов
даного договору та зазначена в
товаророзпорядчих документах ціна
товару розуміється та сприймається
сторонами як попередня ціна, яка є
базою для визначення остаточної ціни
по якій здійснюється відчуження товару
по цьому договору. Остаточна ціна
товару визначається автоматично, в
момент оплати товару, за відповідною
формулою.

Якщо остаточна ціна товару буде
відрізнятися від попередньої, на першу
вимогу будь-якої зі сторін сторони
зобов'язуються підписувати відповідне
коригування (зміну) до
товаророзпорядчих документів. При
цьому коригування до податкових
накладних оформляються постачальником
у відповідності до податкового
законодавства.

Сума коригувань до видаткових
накладних по договору становить 8 916
грн. 83 коп., що підтверджено
коригуваннями № 345 від 14.02.2014 року, № 550
від 24.02.2014 року, № 90 від 05.03.2014 року, № 360
від 13.03.2014 року, № 362 від 13.03.2014 року, № 615
від 20.03.2014 року, № 767 від 25.03.2014 року, № 872
від 27.03.2014 року, № 73 від 02.04.2014 року та
розрахунком коригування остаточної
ціни товару. Відповідно, за отриманий
товар покупець зобов'язаний був
оплатити 105 585 грн. 99 коп.

Додатковими угодами № 1 та № 2 сторони
вносили зміни до розділу 6 «Порядок
розрахунків» договору. Так відповідно
до п. 6.1 (у редакції згідно з додатковою
угодою № 2 від 09.10.2012 року) покупець
сплачує вартість кожної партії товару
протягом 60 календарних днів з дати
кожної поставки, якщо інший термін не
визначений в додаткових угодах.

Відповідно до п. 8.1 договору товар
вважається переданим постачальником
та прийнятим покупцем по кількості та
по якості з моменту його фактичної
передачі в пункті поставки та
підписання товаророзпорядчих
документів, які є невід'ємною частиною
цього договору.

Як випливає з акта звірки взаємних
розрахунків за період вересень-жовтень
2013 року, сума заборгованості
відповідача станом на 30.10.2013 року за
поставлений товар становила 87 283 грн. 83
коп. Згідно з видатковою накладною № 341
від 13.12.2013 року відповідачем ще
отримано товар на суму 19 338 грн. 39 коп.
Відтак, за твердженням позивача,
відповідачу поставлено товар на
загальну суму 115 539 грн. 05 коп.
(враховуючи коригування ціни).

Згідно з реєстром платіжних документів
по фільтру за період з 01.11.2013 року по
29.04.2014 року відповідачем здійснювались
часткові платежі за преформи на
загальну суму 70 085 грн. 79 коп.

З метою вирішення спору в досудовому
прядку, як стверджує позивач, останній
звертався до відповідача з претензією
на суму 45 453 грн. 26 коп. № 1789 від 24.04.2014
року, однак, докази її надіслання у
матеріалах справи відсутні.

Дані факти матеріалами справи
підтверджуються, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, відповідно до п. 1 ч. 2
ст. 11 Цивільного кодексу України,
зокрема, є договори та інші правочини.

Сторони, уклавши договір поставки
оптових партій товару, визначили
взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму (ч.
1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов і вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з частиною другою статті 712
Цивільного кодексу України до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до частини першої статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Договором (п. 6.1) сторони визначили
строки оплати - 60 календарних днів з
дати кожної поставки, якщо інший термін
не визначений в Додаткових Угодах.
Інший термін в додаткових угодах не
встановлений.

Також сторони узгодили, що у разі
недостатності суми проведеного
покупцем платежу для погашення
існуючого боргу та інших плат за цим
договором у повному обсязі, (не залежно
від призначення платежу, вказаного у
платіжному документі) ця сума
приймається постачальником в рахунок у
першу чергу - послідовного погашення
основного боргу Покупця за раніше
поставлений товар, починаючи з
найпершої неоплаченої на дату
здійснення платежу
товарно-транспортної накладної до
останньої; у другу чергу - сплати
штрафних санкцій ( пені, штрафу), розмір
яких погоджений сторонами (п. 6.4
договору).

Як підтверджено матеріалами справи
(видатковими накладними, коригуваннями
до них, довіреностями, реєстром
платіжних документів,описаними вище)
та не спростовано відповідачем,
останнім не було оплачено у повному
обсязі поставлений товар. Належними
доказами підтверджено часткове
погашення заборгованості, у зв'язку з
чим сума боргу у розмірі 45 453 грн. 26 коп.
доведена позивачем, відповідно суд
вважає право позивача на отримання
грошових коштів за поставку товару на
зазначену суму порушеним і таким, що
підлягає захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Згідно з видатковими накладними товар
поставлявся покупцю 21.10.2013 року, 25.10.2013
року, 13.12.2013 року. Відповідно зі спливом
60 днів від кожної дати відповідач, не
сплативши відповідної суми, вважається
таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Договором (п. 10.1) передбачено, що у
випадку прострочення в оплаті
поставленого товару, покупець сплачує
на користь постачальника пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від загальної вартості не оплаченого
товару, за кожний день порушення
строків оплати.

З огляду на вимоги частини першої
статті 47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п. 1.12
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Враховуючи поставку товару партіями,
нарахування пені здійснюється
відповідно до кожної видаткової
накладної, за якою прийнято товар,
окремо. Аналогічна позиція наведена у
постанові Вищого господарського суду
України від 30.01.2013 року справі №
8/32/2012/5003.

Так, згідно з отриманим судом
перерахунком, за прострочення
виконання зобов'язання по оплаті
товару згідно з видатковою накладною №
574 від 25.10.2013 року на суму 52 264 грн. 40 коп.
з урахуванням часткових проплат згідно
з реєстром платіжних документів від
25.03.2014 року на суму 5 000 грн., від 27.03.2014
року на суму 5 000 грн., від 02.04.2014 року на
суму 10 000 грн. нарахована пеня (з моменту
прострочення 25.12.2013 року) у розмірі 2 140
грн. 50 коп.; за прострочення виконання
зобов'язання по оплаті товару згідно з
видатковою накладною № 341 від 13.12.2013
року на суму 19 338 грн. 39 коп. нарахована
пеня (з моменту прострочення 13.02.2014
року) у розмірі 571 грн. 15 коп., що в сумі
становить 2 711 грн. 65 коп. Не виходячи за
межі заявлених позовних вимог, суд
вважає за доцільне стягнути з
відповідача пеню у вказаному позивачем
розмірі, тобто 2 649 грн. 15 коп.

Стосовно заявлених позивачем вимог про
стягнення 3 % річних та інфляційних
втрат, суд зазначає наступне.

У силу приписів статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові (абз. 4, 5 п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права»).

Здійснивши перерахунок вказаних
позивачем сум, судом встановлено, що за
вказані періоди прострочення розміри 3
% річних та інфляційних втрат є більшим,
ніж зазначено позивачем, однак, у
відповідності до вимог законодавства
стягненню підлягає 585 грн. 48 коп. 3 %
річних та 2 048 грн. 71 коп. інфляційних
втрат.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Галичина" (80200, Львівська
обл., Радехівський район, місто Радехів,
вул. Б.Хмельницького, будинок 120, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сіріус
Екстружен" (29010, Хмельницька обл., місто
Хмельницький, вул. Пілотська, будинок 20,
) 45 453 грн. 26 коп.
основного боргу, 2 649 грн. 15 коп. пені, 585
грн. 48 коп. 3 % річних, 2 048 грн. 71 коп.
інфляційних втрат і 1 827 грн. 00 коп. в
рахунок відшкодування сплаченого
судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 07.07.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.