м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/7037/14 30.07.14
За позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
України"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Енергетична
компанія "Іріда"про стягнення 42 576 642,95
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача: Старчик А.А. -
представник за дов.;
від відповідача: Журба М.В. -
представник за дов.; Крочак О.В. -
Рішення прийняте 30.07.2014, у зв'язку з
оголошеною перервою в судовому
засіданні 09.07.2014 на 30.07.2014.

У судовому засіданні 30.07.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергетична
компанія "Іріда" про стягнення
основного боргу - 39 830 841,04
грн., інфляційних втрат у розмірі 1 617
299,22 грн., 3 % річних у розмірі 211
594,25 грн. та пені - 916 908,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх обов'язків щодо оплати
отриманого природного газу відповідно
до умов договору №172/14-ПР(Т)
купівлі-продажу природного газу від
14.01.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.04.2014 року порушено
провадження по справі № 910/7037/14, розгляд
справи призначено на 14.05.2014.

14.05.2014 у судовому засідання
оголошувалась перерва до 11.06.2014р.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
11.06.2014, у зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. на лікарняному, справу
передано на розгляд судді Мельнику В.І.

Ухвалою від 11.06.2014 справу прийнято до
провадження суддею Мельником В.І.

У зв'язку з виходом судді Літвінової
М.Є. з лікарняного, розпорядженням в.о.
Голови господарського суду міста Києва
від 16.06.2014, справу передано для розгляду
судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою від 16.06.2014 справу прийнято до
провадження судді Літвінової М.Є.,
розгляд справи призначено на 09.07.2014.

В судовому засіданні 09.07.2014 оголошено
перерву на 30.07.2014.

У поясненнях від 09.07.2014 відповідач
повідомив суд про часткове погашення
заборгованості, яка в результаті
складає 9 100 000,00 грн.

В судовому засіданні 30.07.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва,-

ВСТАНОВИВ:

14.01.2014 між Публічним акціонерним
товариством "Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Енергетична
компанія "Іріда" (покупець) укладено
Договір № 172/14-ПР(Т) купівлі-продажу
природного газу.

Пунктом 1.1. Договору закріплено, що
продавець зобов'язується передати
покупцеві у 2014 році природний газ, (за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного
на митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", далі - газ), а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити газ на умовах цього Договору.

Покупець не є кінцевим споживачем
природного газу, що передається за цим
договором (п. 1.2).

Згідно п. 3.3 Договору,
приймання-передача природного газу у
відповідному місці продажу
оформлюється актом приймання-передачі
газу.

Відповідно до п. 4.2 Договору, ціна за 1000
куб.м. газу становить 3113,00 грн. без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом, крім того
податок на додану вартість за ставкою
20%. До сплати за 1000 куб.м. газу - 3113,00 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 622,60 грн., усього з ПДВ
- 3735,60 грн. У разі передачі природного
газу в ПСГ до ціни газу додається тариф
на закачування 1000 куб.м., який становить
- 7,50 грн., крім того ПДВ -20 % та 50% від
тарифу на зберігання 1000 куб. м. газу за
один сезон зберігання газу розмірі - 9,00
грн., крім того ПДВ - 20%. Крім того ПДВ - 20%
до тарифів на закачування та
зберігання природного газу - 3,30грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу,
який передається в ПСГ - 3129,50 грн., крім
того ПДВ 20% 625,90 грн., всього з ПДВ - 3 755,40
грн.

На виконання умов договору, а саме
пункту 2.1. позивачем поставлено, а
відповідачем прийнять природного газу
в об'ємі 75 143,627 тис.куб. м. на загальну
суму 280 706 533,02 грн., що підтверджується
актом приймання - передачі природного
газу від 31.01.2014 та від 28.02.2014, які наявні
у матеріалах справи.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата за
газ, здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати вартості планових обсягів
поставки природного газу за 5 днів до
початку здійснення поставки.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
(включно) місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Однак в супереч приписам договору
відповідач свої зобов'язання належним
чином не виконав, прострочив сплату та
не розрахувався за поставлений у січні
- лютому 2014 року природний газ.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов"язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Пунктом 1 частини 2
зазначеної статті визначені підстави
виникнення цивільних прав та
обов"язків, якими зокрема є договори та
інші правочини. Отже внаслідок
укладання договору №172/14-ПР(Т) від 14.01.2014
між сторонами виникли цивільні права
та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України (далі
ГК України) як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Одночасно, відповідно до ст. 655 ЦК
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів до нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

25.03.2014 позивач звернувся до відповідача
з вимогою №26/2-56-14 про сплату боргу у
розмірі 50 330 841,04 грн. та штрафних
санкцій, яка направлена 26.03.2014, згідно
опису вкладення від 26.03.2014 та
фіскального чеку №7851 від 26.03.2014.

Судом встановлено, що відповідач
здійснив часткові проплати 10.04.2014 у
розмірі 9 000 000,00 грн., 18.04.2014 - 250 000
грн. 30.04.2014 - 480 841,04 грн., 20.05.2014 - 5 000 000,00
грн., 29.03.2014 - 3 000 000,00 грн., 02.06.2014 - 10 000 000,00
грн., 03.06.2014р. - 3 000 000,00 грн., які
відображені також у розрахунку
позивача наданий суду 30.07.2014 та
враховуючи, що позивач не звертався до
суду із заявою в порядку ст. 22 ГПК
України (про зменшення позовних вимог),
суд розглядає ціну позову заявлену у
позовній заяві та зазначає наступне.

11.04.2014 позивач направив позовну заяву
до суду згідно поштового штемпеля на
конверті, а 9 000 000,00 грн. були сплачені
10.04.2014, тому в цій частині позовних
вимог слід відмовити.

Частина заборгованості у розмірі 21 730
841,04 грн. сплачена в період з 18.04.2014 по
03.06.2014, тому в порядку п. 1-1 ч. 12 ст. 80 ГПК
України, в цій частині позовних вимог
необхідно припинити провадження у
справі, за відсутності предмету спору.

Отже, враховуючи вищенаведене, розмір
несплаченої заборгованості становить 9
100 000,00 грн., що й підтвердив позивач у
останньому розрахунку, поданому до
суду 30.07.2014.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми Цивільного
кодексу України кореспондуються
положеннями статті 193 ГК України.

Статтею 614 ЦК України визначено, що
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Позивач заявив до стягнення пеню - 916
908,44 грн., 3 % річних - 211 594, 25 грн.,
інфляційні втрати - 1 617 299,22 грн., згідно
прохальної частини позовної заяви.

Розрахунок заборгованості наданий до
суду 30.07.2014, суд не приймає до уваги,
враховуючи, що позивач не подавав
відповідної заяви в порядку ст. 22 ГПК
України.

Сплата пені за порушення п. 5.1 Договору,
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, передбачено п. 6.2
Договору.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що порушення
зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій
(неустойка, штраф, пеня). Штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Неустойкою відповідно до ст. 549
Цивільного кодексу України є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Пенею
відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Суд перевірив розрахунок пені та
дійшов висновку, що позивач не вірно
враховує кінцеву дату періоду, яка є
дата фактичної сплати частини
заборгованості.

День фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013).

З урахуванням наведеного, суд здійснив
перерахунок пені за яким підлягає
задоволенню пеня у розмірі 805 516, 27 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 ЦК
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

З системного аналізу наведених
законодавчих норм, вбачається право
кредитора вимагати стягнення боргу,
враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних, як спосіб захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

За розрахунком суду, 3% річних
підлягають задоволенню частково у
розмірі 185 888, 37грн., з урахуванням
висновків зроблених при підрахуванні
пені стосовно періоду та сум
нарахування.

Що стосується інфляційних нарахувань
проведених позивачем за лютий 2014 року,
березень 2014 року на суму 1 617 299,22 грн.,
суд зазначає наступне.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць (п. 3.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013).

Враховуючи вище викладене, перевіривши
розрахунок інфляційної складової суми
боргу суд дійшов висновку, що вимога
позивача про стягнення інфляційних
втрат підлягає задоволенню у сумі
розміром 1 617 299, 22 грн.

Щодо клопотання відповідача про
зменшення неустойки слід зазначити
наступне.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі. Сторони можуть
домовитися про зменшення розміру
неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом
(частина друга статті 551 ЦК України).
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (частина третя статті
551 названого Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 ЦК України
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.

Частиною першою статті 233 ГК України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що у
вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема з розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, пояснення
представників сторін та подані
документи щодо заявленого клопотання
про зменшення неустойки, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення клопотання відповідача,
враховуючи, що в порядку ст. 33 ГПК
України, відповідачем не доведено та не
обґрунтовано наявність підстав для
зменшення неустойки.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача, то
судові витрати - судовий збір -
відповідно до приписів статті 49 ГПК
України, покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 49, п. 1- 1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Провадження в частині позовних вимог
про стягнення суми основного боргу у
розмірі 9 000 000, 00 грн. припинити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергетична
компанія "Іріда" (01033,м. Київ, вул..
І.Еренбурга, 3 А, код 37687423) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, код 20077720) суму
основного боргу - 9 100 000,00 грн. (дев'ять
мільйонів сто тисяч гривень 00 коп.) пеню
- 805 516, 27 грн. (вісімсот п'ять тисяч
п'ятсот шістнадцять гривень 27 коп.), 3 %
річних - 185 888, 37 грн. (сто вісімдесят
п'ять тисяч вісімсот вісімдесят вісім
гривень 37 коп.), інфляційні - 1 617 299, 22 грн.
(один мільйон шістсот сімнадцять тисяч
двісті дев'яносто дев'ять гривень 22
коп.) та 20 097, 22 грн. (двадцять тисяч
дев'яносто сім гривень 22 коп.) судового
збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 04.08.2014.

Суддя

М.Є.
Літвінова