ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"15" липня 2014 р.
Справа № 911/2056/14

за позовом приватного
підприємства «Спіріт-РВ», м. Рівне,

до відповідача товариства з
обмеженою відповідальністю «Край-2», м.
Сквира,

про стягнення 44 847,00 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Захарчук Н.В.,
уповноважена, довіреність від 27.06.2014р.
№10;

від відповідача: Стрельченко І.П.,
уповноважена, довіреність від 08.01.2014р.
№09/14;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - приватне підприємство
«Спіріт-РВ», м. Рівне, звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом від 22.05.2014р. №30 до відповідача
- товариства з обмеженою
відповідальністю «Край-2», м. Сквира, в
якому просить суд стягнути з
відповідача 44 847,00 грн. заборгованості
за договором поставки від 13.08.2010р.
№46-Р10-0156 та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач на виконання умов договору
поставки від 13.08.2010р. №46 поставив, а
відповідач прийняв товар згідно
видаткових накладних, проте відповідач
свої грошові зобов'язання за договором
поставки від 13.08.2010р. №46 належним чином
не виконав та за отриманий товар в
повному обсязі не розрахувався, в
результаті чого за відповідачем
рахується заборгованість в розмірі 44
847,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.05.2014р. позовну заяву
приватного підприємства "СПІРІТ-РВ" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" про стягнення
44 847,00 грн. прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі та
призначено розгляд справи в засіданні
господарського суду на 01.07.2014р.

01.07.2014р. до господарського суду
Київської області від відповідача
надійшли клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату та
витребувані судом додаткові документи
та докази.

В судове засідання 01.07.2014р. з'явився
представник позивача, який подав
витребувані судом документи.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився та вимоги ухвали
суду від 30.05.2014р. в повному обсязі не
виконав. Ухвалою господарського суду
Київської області від 01.07.2014р. розгляд
справи відкладено на 15.07.2014р.

15.07.2014р. до господарського суду
Київської області від відповідача
надійшли письмові пояснення по суті
спору.

Відповідач проти позову заперечував та
просив суд у задоволенні позову в
частині стягнення основного боргу в
сумі 4 981,10 грн. відмовити. Заперечення
мотивовані тим, що умовами договору
оплата за товар має здійснюватись
після його реалізації. Разом із тим, як
свідчить довідка про кількість
нереалізованого товару за договором
поставки з позивачем, у відповідача
залишився нереалізованим товар на суму
4981,10 грн., строк оплати якого не настав.

Розглянувши позов приватного
підприємства «Спіріт-РВ», м. Рівне (далі
по тексту - ТОВ "Спіріт-РВ"), до
відповідача - товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2", м. Сквира
(далі по тексту - ТОВ "Край-2"), вислухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, всебічно та повно
вивчивши наявні у матеріалах справи
докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, зокрема, з
правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають на
підставі договорів (стаття 179 ГК
України) й сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначені умов договору (стаття 627 ЦК
України).

Підставою виникнення взаємних прав та
обов'язків сторін у справі є укладений
13.08.2010р. між ПП «Спіріт-РВ»
(постачальник) та ТОВ "Край-2" (покупець)
Договір поставки №46 (далі - Договір),
згідно якого постачальник постачає і
передає у власність покупцеві, а
покупець приймає та оплачує товари
згідно з замовленнями покупця (Додаток
№1 "Бланк замовлення") та
товаросупровідною документацією, які
складають невід'ємну частину цього
Договору, на умовах цього Договору.
Відповідно до умов Договору та
протоколу від 13.08.2010р. узгодження
розбіжностей до Договору:

- постачальник повинен поставляти
товари вчасно, до відповідного філіалу
представництва, магазину "Покупця",
який вказаний у замовленні, у
відповідній кількості та належної
якості, а також у відповідності до усіх
інших вимог згідно з замовленням,
Договором та законодавством (пункт 2.1.
Договору);

- право власності і ризик
випадкової загибелі або пошкодження
товарів переходить від постачальника
до покупця з моменту, коли товари
поставлено покупцеві вивантаженим на
платформу магазину, і сторони
підписали накладну, що засвідчує те, що
товари були отримані покупцем (пункт 2.7.
Договору);

- товари приймаються за кількістю
та якістю у відповідному Магазині, куди
товари поставляються, на підставі
товаросупровідних документів, які
підтверджують якість та повноту
товарів. Якщо постачальник зазначив
вагу та/чи кількість штук у цих
документах, під час прийняття товарів
покупець має право перевірити вагу
товарів та/чи кількість штук. Якщо не
можливо зважити товари без упаковки,
вага нетто визначається шляхом
перевірки ваги брутто під час
отримання товарів і ваги упаковки
після того, як з товарів знято упаковку.
Відсутність, неповнота та неналежне
оформлення вантажних та
товаросупровідних документів є
достатньою підставою для відмови в
отриманні товарів. Покупець має право
приймати товари без додаткової
перевірки їх кількості і якості, за
умови, що вони належним чином
упаковані, і немає видимих пошкоджень.
Перевірки кількості і якості товарів
виконується під час отримання товарів,
і у випадку виявлення будь-яких
недоліків покупець складає акт у
порядку, обумовленому в пункті 2.14.
цього Договору (пункт 2.13. Договору);

- право повернути товар
постачальникові надається покупцеві у
таких випадках: угода між сторонами;
під час перевірки у момент продажу
товари виявилися неякісними, при умові,
що покупець доведе відсутність своєї
вини в даному порушенні; товар, який
повертається є неходовим згідно з
стандартами покупця, при умові, що
залишковий термін придатності такого
товару складає не менше 1/3 від його
загального терміну придатності.
Повернення товару здійснюватиметься
за ціною, за якою приймався товар, що
повертається (пункт 2.18. Договору);

- покупець здійснює вчасний
розрахунок за товари. Оплата
виконується шляхом банківського
переказу на рахунок постачальника,
зазначений у статті 9 цього Договору,
протягом терміну платежу зазначеного у
пункті 1.1. Додатку №3 "Спеціальні умови",
за умови, що сума платежу не менше 50,00
грн. та, що постачальник надасть
належним чином оформлені рахунки та
накладні. Покупець оплачує реалізовані
товари за період один календарний
тиждень у магазинах покупця протягом 10
банківських днів з дня закінчення
календарного тижня (пункт 3.3. Договору,
пункт 1.1 додатку №3 «Спеціальні умови»);

- цей Договір укладений строком до
31.12.2010р. Строк дії цього Договору
автоматично продовжується на
додаткові однорічні терміни у випадку,
якщо не менше ніж за 30 днів до
закінчення його строку дії будь-яка
сторона не повідомить іншу сторону у
письмовій формі про свій намір
припинити його дію (пункт 8.1. Договору).

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
поставки. Згідно положень статті 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Протягом дії договору позивачем
здійснювалась поставка товару а
відповідачем здійснювалась оплата
отриманого товару, крім того, за
накладними від 21.10.2013р. № 2677/2588 та №
2686/2606 відповідачем було здійснено
повернення товару на суму 2.46 грн. + 3096,68
грн. = 3099,14 грн. Позивачем на
підтвердження даного факту подано суду
копії видаткових накладних та
накладних на повернення, оригінали
яких позивачем було надано для огляду в
судовому засіданні, і за якими суд
достовірно може ідентифікувати
відповідача як особу, яка отримала
товар від позивача на виконання
укладеного між ними договору поставки.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9
названого Закону і Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, фіксує факт
здійснення господарської операції і є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Також позивачем подано копії
банківських виписок, які підтверджують
часткову оплату відповідачем грошових
коштів станом на 31.01.2014р.

12.02.2014р. сторонами було підписано акт
звірки за період з 01.09.2013р. по 31.01.2014р.,
згідно якого вартість неоплаченого
товару поставленого позивачем
відповідачу, становила 52464,61 грн., що
представниками позивача та
відповідача не заперечується.
Відповідно до ст. 35 ГПК України
обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Разом із тим, відповідно до ст.ст. 36, 43
ГПК України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Так, при
дослідженні судом копій накладних, які
додані до матеріалів справи та їх
оригіналів, наданих для огляду в
судовому засіданні, а саме накладних:

від 18.09.2013р. №22422 на суму 2 341,20 грн., від
18.09.2013р. №22423 на суму 5 753,50 грн., від
18.09.2013р. №22435 на суму 78,48 грн., від 25.09.2013р.
№23080 на суму 535,12 грн., від 25.09.2013р. №23102
на суму 2 905,74 грн., від 02.10.2013р. №23641 на
суму 3 956,72 грн., від 02.10.2013р. №23664 на суму 1
165,32 грн., від 16.10.2013р. №25108 на суму 198,00
грн., від 16.10.2013р. №25158 на суму 3 096,68 грн.,
від 30.10.2013р. №26346 на суму 366,00 грн., від
31.10.2013р. №26415 на суму 3 388,16 грн., від
06.11.2013р. №27082 на суму 415,92 грн., від
06.11.2013р. №27120 на суму 1 514,16 грн., від
13.11.2013р. №27774 на суму 598,80 грн., від
13.11.2013р. №27775 на суму 1 991,84 грн., від
20.11.2013р. №28413 на суму 136,16 грн., від
27.11.2013р. №28946 на суму 2 393,58 грн., від
27.11.20132р. №28956 на суму 949,80 грн., від
04.12.2013р. №29564 на суму 314,40 грн., від
11.12.2013р. №30231 на суму 1 731,56 грн.,

судом встановлено, що у накладній від
16.10.2013р. № 25158 на суму 3096,68 грн. взагалі
відсутня відмітка покупця про
отримання товару, у зв'язку з чим суд в
порядку ст. ст. 36, 43 ГПК України не
приймає зазначену накладну в якості
доказу поставки позивачем відповідачу
товару.

За таких обставин, судом на підставі
доказів, що містяться в матеріалах
справи, встановлено, що вартість
поставленого позивачем але не
оплаченого відповідачем станом на
31.01.2014р. товару становить 49367,93 грн.

В наступний період відповідачем ще
додатково здійснено повернення товару
на загальну суму 7617,61 грн., про що
свідчать залучені до матеріалів справи
накладні на повернення: від 04.03.2014р. № 601
на суму 4885,82 грн.; від 04.03.2014р. № 602 на
суму 364,50 грн.; від 11.03.2014р. № 665 на суму
1415,10 грн., від 20.03.2014р. № 751 на суму 952,19
грн.

За таких обставин станом на день
звернення позивача з позовом до суду
вартість поставленого та неоплаченого
товару складає 49367,93 грн. - 7617,61 грн. =
41750,32 грн.

Умовами договору сторони передбачили,
що покупець оплачує реалізовані товари
за період один календарний тиждень у
магазинах покупця протягом 10
банківських днів з дня закінчення
календарного тижня.

Позивач подав суду Акт виявлення
залишків продукції, складений 31.03.2014р.,
згідно якого в місцях зберігання
продукції, а також в місцях торгівлі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Край-2», відсутні
залишки поставленої ПП «Спіріт-РВ» за
Договором продукції.

Відповідач цей акт заперечує,
стверджуючи, що він підписаний
неповноважними особами. Крім того,
відповідач твердить, що зазначений акт
стосується лише одного магазину
відповідача - магазину №7 в м. Рівне,
тоді як продукція, що постачалась
позивачем, могла реалізовуватися в
інших магазинах відповідача, і
відповідно в інших магазинах могли
знаходитись нереалізовані залишки
товару, отриманого від позивача.

Суд в порядку ст. 36, 43 ГПК України не
приймає зазначений акт від 31.03.2014р. в
якості належного доказу, оскільки
порядок представництва та вчинення
правочинів від імені юридичної особи
представником регламентуються главою
17 ЦК України, яка передбачає, що
представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства. Так,
суду не подано жодних доказів, що між
відповідачем та особою, яка підписала
Акт від 31.03.2014р. від імені ТОВ "Край-2"
існують документально підтверджені
відносини представництва, відповідно
до яких зазначена особа мала право
вчинення юридично значимих дій, в тому
числі підписувати Акт від 31.03.2014р від
імені відповідача. Акт від 31.03.2014р
печаткою відповідача не засвідчений.

В свою чергу, відповідач надав суду
довідку про кількість та вартість
нереалізованого товару, поставленого
за договором поставки від 13.08.2010р. №
46-Р-100156, згідно якого в магазинах
відповідача виявлено залишків товару
позивача на суму 4981,10 грн. Довідка
підписана в.о.генерального директора
ТОВ «Край-2» ОСОБА_3.

Суд в порядку ст. 36, 43 ГПК України не
приймає зазначену довідку в якості
належного доказу. По-перше, довідка не
містить дати її складення і невідомо,
коли зазначені в ній залишки
перебували в магазинах ТОВ «Край-2».
По-друге, згідно довідки з ЄДРПОУ від
12.08.2013р. № 708350 та протоколу загальних
зборів учасників від 30.07.2013р. № 15/13-К2,
копії яких подані відповідачем,
керівником та підписантом ТОВ «Край-2»
є ОСОБА_4 і суду не подано жодних
доказів повноважень в.о.директора
ОСОБА_3 на вчинення юридично значимих
дій від імені ТОВ «Край-2». По-третє, за
змістом ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинні
документи для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ, назву документа
(форми), дату і місце складання, зміст,
обсяг та одиницю виміру господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність їх оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Так, складена відповідачем довідка не
містить даних, що продукція, в ній
зазначена, дійсно отримана саме за
спірними видатковими накладними від
позивача, із зазначенням дат поставки
кожної позиції спірного товару.
Позивач не є виробником коньяків, які
поставлялись за договором поставки,
відповідно суду не подано доказів, що
продукція, зазначена у довідці,
отримана саме від позивача.
По-четверте, як свідчать накладні на
поставку, позивач товар поставляв до
магазину відповідача №7 в місті Рівне,
а довідка містить відомості про
залишки товару в магазині №3 в м. Києві,
між тим, відповідачем не подано суду
накладних на переміщення, тобто в
порядку ст. 32, 33 ГПК України не доведено
факт достовірності вказаної довідки.

Абзацом другим частини 1 ст. 530 ЦК
України передбачено можливість
визначити строк виконання зобов'язання
шляхом визначення вказівки на подію,
яка неминуче має настати.

Разом із тим, по-перше, реалізація
товару, придбаного у відповідача,
кінцевому споживачу, не є подією, що
неминуче має настати. Товар може не
бути реалізовано до завершення терміну
придатності, або взагалі не бути
реалізовано, пошкоджено, втрачено і
зазначене не залежить від волі сторін
Договору поставки від 13.09.2010р.

Згідно визначення ст. 42 ГК України
підприємництвом є самостійна,
ініціативна, систематична на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання. Пунктом 2.7 Договору
сторони передбачили, що право
власності і ризик випадкової загибелі
або пошкодження товарів переходить
від постачальника до покупця з моменту,
коли товари поставлено покупцеві
вивантаженням на приймальну платформу
магазину і сторони підписали накладну,
що засвідчує те, що товари були
отримані покупцем. Разом із тим,
враховуючи передбачений договором
механізм строк оплати товару після
його реалізації, всупереч пункту 2.7
Договору всі ризики за договором (в
тому числі ризик пошкодження,
завершення терміну придатності,
ненастання взагалі події реалізації
товару) фактично несе продавець,
оскільки покупець за умовами договору
має оплачувати лише реалізований
товар.

Крім того, сторонами у договорі не
встановлено механізму інвентаризації
нереалізованих залишків. Фактично в
договорі визначена можливість покупцю
в односторонньому порядку
встановлювати та змінювати строк
оплати, ухилятися від оплати
отриманого товару, на що продавець,
згідно умов договору не має механізмів
впливу.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що строк оплати товару в
договорі та механізм його визначення
належним чином не визначено, за таких
обставин до відносин сторін слід
застосовувати положення частини 1 ст. 692
ЦК України, відповідно до якої покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
тобто строк виконання відповідачем
грошового зобовязання є таким, що
настав. Зазначена позиція
кореспондується з позицією, викладеною
в пункті 1.7 Постанови Пленуму ВГСУ від 17
грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» та пункті 1
Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р.
№ 01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права».

За таких обставин, проаналізувавши
подані сторонами первинні документи,
здійснивши повторний розрахунок
заборгованості, суд встановив, що
загальна заборгованість відповідача
перед позивачем за Договором становить
41 750,32 грн.

З метою досудового врегулювання спору,
позивач звернувся до відповідача з
листом від 16.04.2014р. №26 (копія наявна в
матеріалах справи), в якому просив ТОВ
«Край-2» сплатити суму заборгованості
за Договором. Відповідач зазначений
лист отримав 22.04.20414р., про що свідчить
додана до позову копія рекомендованого
повідомлення №288. Доказів того, що
відповідач надав відповідь на
зазначену вище претензію або
задовольнив вимоги позивача та
належним чином сплатив існуючу
заборгованість, суду не подано.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання. Відповідно
до ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як н підставу своїх
вимог і заперечень.

Суд неодноразово ухвалами від 30.05.2014р.,
від 01.07.2014р. зобов'язував відповідача
подати суду документи, що
підтверджують сплату відповідачем
грошових коштів за видатковими
накладними згідно Договору. Відповідач
доказів належного виконання своїх
зобов'язань за Договором та сплати
коштів за поставлений товар не
представив, доказів пред'явлення
позивачу претензій та зауважень щодо
кількості та якості товару або доказів
повернення поставленого товару згідно
спірних видаткових накладних в розмірі
більшому, ніж заявлено позивачем, суду
не надав, відповідно доводи позивача не
спростував.

За таких обставин, повно та ґрунтовно
дослідивши наявні у справі докази,
перевіривши на відповідність закону та
дійсним обставинам справи розрахунки
позивача та відповідача, суд вважає
вимоги позивача обґрунтованими,
законними та такими, що підлягають
задоволенню частково. Суд приймає
рішення про стягнення з відповідача -
товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" на користь
позивача - приватного підприємства
«Спіріт-РВ» 41 750,32 грн. основного боргу
за Договором поставки від 13.08.2010р. №46
та, у відповідності до положень ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору покладає на сторін пропорційно
задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
частиною 1 ст. 11, ст. 16, частиною 1 ст. 509,
ст. ст. 525, 526, частиною 1 ст. 530, частиною 1
ст. 546, ст.ст. 549, 601, ст. 610, частиною 1 ст. 612,
частиною 2 ст. 614, ст. ст. 629, 712 Цивільного
кодексу України, частиною 1 ст. 173,
пунктом 2 частини 1 ст. 175, частиною 1 ст.
179, частиною 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, ст. ст. 32,33,36, 43, 49, 69, 75,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного підприємства
«Спіріт-РВ» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Край-2» задовольнити
частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Край-2»
(09000, Київська обл., м. Сквира, вул.
Леніна, буд. 22, )

на користь приватного підприємства
«Спіріт-РВ» (33027, м. Рівне, вул. Київська,
буд. 98, )

41 750,32 грн. (сорок одну тисячу сімсот
п'ятдесят гривень тридцять дві копійки)
основного боргу,

1 700,85 грн. (одну тисячу сімсот гривень
вісімдесят п'ять копійок) судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
Конюх О.В.

Повний текст рішення підписано 07.08.2014р.