ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 р.
Справа № 923/346/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до: Приватного підприємства
"Херсонтеплогенерація", м.Херсон

про стягнення 101 562 грн. 07 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Єршова С.В., дов. № 14-108
від 18.07.2014 р.;

від відповідача - Ткач Т.А., дов. б/н від
05.03.2013 р.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (позивач) звернулося
до господарського суду Херсонської
області з позовною заявою до
Приватного підприємства
«Херсонтеплогенерація» (відповідач)
про стягнення 28 266,08 грн. пені, 55 853,42 грн.
штрафу, 2 032,59 грн. інфляційних та 15 409,98
грн.три відсотки річних відповідно до
умов договору № 14/2391/11 купівлі-продажу
природного газу від 30.09.2011 року (далі -
договір).

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на факт порушення
відповідачем умов договору на
купівлю-продаж природного газу № 14/2391/11
від 30.09.2011 року, на приписи статей 526, 611,
625, Цивільного кодексу України, статей 1,
22, 193, 231 Господарського кодексу України,
а також на надані суду документи, що
наявні у матеріалах справи.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує у повному обсязі, з підстав,
викладених у позові.

Представник відповідача у відзиві на
позовну заяву, звертає увагу
господарського суду, що відповідачем
сплачено вартість отриманого
природного газу в добровільному
порядку у розмірі 3 607 134,01 грн., останній
платіж було здійснено 28.11.2013 року.
Просить суд застосувати строк позовної
давності щодо вимог про стягнення пені
та штрафу, оскільки строк нарахування
пені в період за який позивач просить
її стягнути, а саме з 23.01.2013 року по
28.11.2013 року вимогам чинного
законодавства України та умовами
договору не передбачено. Також,
відповідач просить зменшити розмір 3%
річних з 22 886,91 грн. до 10 987,41 грн. та
відмовити у інфляційних збитках у
зв'язку з їх відсутністю.

Ухвалою суду від 22 квітня 2014 року на
підставі заяви відповідача, в порядку
статті 69 ГПК України, продовжено строк
розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

в с т а н о в и в:

30 вересня 2011 року між публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(позивач) та Приватним підприємством
«Херсонтеплогенерація» (відповідач)
був укладений договір купівлі - продажу
природного газу № 14/2391/11.

Згідно з цим договором, Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
зобов'язується передати у власність
відповідачу у IV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ, а
Приватне підприємство
«Херсонтеплогенерація» повинно
прийняти і оплатити природний газ.

Відповідно до п.1.2 договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що
продавець передає покупцеві з 01 жовтня
2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі
до 3 205 тис. м3.

У відповідності до п. 3.1. Договору
продавець передає покупцю газ у
пунктах приймання-передавання газу на
вхідній запірній/відключаючій
арматурі покупця. Право власності на
газ переходить від продавця до покупця
в пунктах приймання - передачі. Після
переходу права власності на газ
покупець несе всі ризики і приймає на
себе всю відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Приймання - передавання газу,
переданого продавцем покупцеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання -
передачі газу (п.3.3. Договору).

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили,
що ціна (граничний рівень ціни) на
природний газ для теплопостачальних
підприємств та послуги з його
транспортування установлюються
Національною комісією регулювання
електроенергетики України (НКРЕ).

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000
куб.м. природного газу становить 1 091,00
грн. з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м
природного газу - 1 091,00 грн. крім того
ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Згідно з п.6.1 Договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовим шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу з поточних рахунків
покупця.

Розділом 7 договору передбачено
відповідальність сторін.

Так, пунктом 7.1 Договору за невиконання
або неналежне виконання договірних
зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

Згідно п. 7.2. Договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
цього Договору покупець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем п.6.1. договору він у
безспірному порядку зобов»язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

Відповідно до п.11.1 Договору, договір
набирає чинності з дати його
підписання і діє в частині реалізації
газу з 01 жовтня 2011 року до 31 грудня 2012
року, а в частині проведення
розрахунків за газ - до повного
погашення заборгованості.

На виконання п. 2.1. Договору позивач
поставив протягом жовтня 2011 року -
грудня 2012 року, а відповідач прийняв
природний газ на загальну суму 3 607 134,01
грн., що підтверджуються актами
приймання - передачі природного газу
від 31.10.2011р. б/н на суму 113 144,98 грн., від
30.11.2011р. б/н на суму446 354,72 грн., від
31.12.2011р. б/н на суму 438 968,22 грн., від
31.01.2012р. б/н на суму 588 612,39 грн., від
29.02.2012р. б/н на суму 685 994,62 грн., від
31.03.2012р. б/н на суму 419 478,15 грн., від
30.04.2012р. б/н на суму 37 924,90 грн., від
31.10.2012р. б/н на суму 33 583,60 грн., від
30.11.2012р. б/н на суму334 520,24 грн., від
31.12.2012р. б/н на суму 508 552,19 грн., які
залучені до матеріалів справи.

На момент подачі позову, відповідачем в
повному обсязі сплачено суму основного
боргу, однак розрахунки за поставлений
природний газ проводились невчасно.

Після прийняття судом рішення по
справі № 5024/1604/2012 про стягнення боргу
(штрафні санкції, відсотки та
інфляційні втрати, які нараховані по
12.10.2012 р.), грошове зобов'язання
боржника (відповідача) не припинилося,
відповідач невчасно здійснював оплату
за спожитий природний газ у
встановлені договором строки, позивач,
відповідно до п. 7.2 Договору, здійснив
нарахування штрафних та фінансових
санкцій у період з 13.10.2012 року по 13.01.2014
року.

Відповідно до положень ст. 526
Цивільного кодексу України (435-4)
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Належним згідно із
статтею 526 ЦК України є виконання, що
відповідає умовам договору, вимогам
закону та інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до положень ст. 549
Цивільного кодексу України (435-4)
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено що вразі, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (№ 543/96-ВР від 22.11.1996 р.)
встановлено, платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені,
передбачений статтями 1 та 2 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу, та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який нараховується
пеня (Стаття 3 Закону, із змінами,
внесеними згідно із Законом N 2921-III (2921-14)
від 10.01.2002 ).

Статтею 232 (ч. 6) Господарського кодексу
України (436-4) встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

За поданим позивачем розрахунком
розмір пені та штрафу становить,
відповідно 28 266,08 грн. та 55 853,42 грн. за
період з 13.10.2012 р. по 13.01.2014 р.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України встановлено, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Згідно приписів ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що 28.11.2013 року
відповідач повністю погасив основний
борг.

Враховуючи розрахунки, надані
позивачем та відповідачем,
проаналізувавши умови договору, суд
дійшов висновку, що за зобов'язаннями
за листопад 2012 року строк позовної
давності щодо сплати неустойки сплив
15.12.2013 року, за зобов'язаннями за
грудень 2012 року - 15.01.2014 року.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідач у відзиві просить
застосувати строк позовної давності,
суд дійшов висновку відмовити в
задоволенні вимог щодо стягнення пені
та штрафу.

За розрахунком позивача, розмір сум з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та 3 % річних становить,
відповідно 2 032,59 грн. та 15 409,98 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням інфляції за
весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.
Таким чином, за змістом зазначеної
норми права боржник повинен повернути
не лише суму основного боргу, а і
додаткову суму, як інфляційні втрати та
3% річних за весь час прострочки.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

У зв'язку з тим, що в країні відбулися
інфляційні процеси, то позивач має
право на збереження реальної величини
несвоєчасно сплачених грошей.

Системний аналіз законодавства
свідчить, що обов'язок боржника
відшкодувати кредитору спричинені
інфляцією збитки з нарахуванням
процентів річних, випливає з вимог ст.625
ЦК України.

При цьому, застосування положень
частини другої названої статті не
передбачає наявність вини боржника,
оскільки згідно частини першої цієї ж
статті боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Інфляційні втрати пов'язані з
інфляційними процесами в державі і за
своєю правовою природою є компенсацією
за понесені збитки, спричинені
знеціненням грошових коштів, а три
відсотка річних - платою за
користування коштами, що не були
своєчасно сплачені боржником.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача інфляційних та
річних за неналежне виконання
грошового зобов'язання є правомірними.

Перевіривши за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи «Ліга» (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного суду
України від 03.04.97р. №62-97р «Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ») розрахунок річних та
інфляційних, - судом встановлено, що
сума 3% річних складає 10 987,41 грн.,
інфляційних складає 641,43 грн.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до
положень ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

В судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Судовий збір на підставі ст. 49 ГПК
України покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі зазначених вище норм
матеріального права, керуючись ст. ст.
44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з приватного підприємства
"Херсонтеплогенерація" (73000, м.Херсон,
вул. Кутузова, 2-а, р/р № 3130 у ФХ обл.
управ. ВАТ "Державний ощадний банк
України", МФО 352457, ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6, ,
р/р № 1 в ПАТ "Державний ощадний
банк України", МФО 300465) 3 % річних у
розмірі 10 987,41 грн. та 641,43 грн.
інфляційних, в рахунок відшкодування
витрат по сплаті судового збору в сумі
232,58 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

3.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 02.06.2014р.

Суддя
В.В.Литвинова