РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"05" серпня 2014 р.
Справа №918/468/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

суддя
Бучинська Г.Б. ,

суддя
Маціщук А.В.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом:
Рубашки А.С. - представника за
довіреністю від 18.02.2014р. №18-02/2014

від відповідача за первісним позовом:
не з`явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду
Рівненської області від 03.06.14р.

у справі №918/468/14 (суддя Марач В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЛУБ СИРУ", м.Київ

до Фізичної особи - підприємеця ОСОБА_2,
м.Рівне

про стягнення заборгованості в сумі
798673 грн. 35 коп.

та за зустрічним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.Рівне

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЛУБ СИРУ", м.Київ

про стягнення 56 615, 47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 03 червня 2014
року у справі №918/468/14 задоволено
первісний позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЛУБ СИРУ" до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості в сумі
798673,35грн.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 798 673, 35грн. з них: 793 961,10 грн. -
основний борг, 3828,70 грн. - пеня, 883,55 грн. -
3% річних та 15 973,47 грн. судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЛУБ СИРУ" про
стягнення 56 615, 47 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржене рішення скасувати в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову та прийняти в цій частині нове
рішення, яким задоволити зустрічний
позов про стягнення 56615,73грн.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник
зазначає, зокрема, наступне:

- підприємцем ОСОБА_2 з 18.03.2014р. по
12.05.2014р. було передано ТзОВ «КЛУБ СИРУ»
продукцію належним чином запаковану в
товарно-транспортній тарі разом з
відповідними накладними загальною
вартістю 67777,73грн.. Вартість поверненої
продукції повинна зараховуватися
постачальником в рахунок зменшення
заборгованості дистриб`ютора, однак
постачальником зі всіх повернень
зараховано лише 11162,26грн. в рахунок
зменшення заборгованості, а до цього
часу не проведено зарахування
повернутої продукції на суму
56615,47грн.

ТзОВ «КЛУБ СИРУ» у письмовому відзиві
на апеляційну скаргу та його
представник у судовому засіданні
заперечили проти доводів та вимог
апеляційної скарги, вважаючи рішення
господарського суду Рівненської
області від 03.06.2014р. законним та
обґрунтованим, просять залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представник підприємця ОСОБА_2 в
засідання суду не з'явився, однак
05.08.2014р. від нього надійшла заява про
відкладення розгляду справи, з
посиланням на хворобу. Проте, судом
відмовлено у задоволенні заяви
представника відповідача за первісним
позовом, оскільки зазначені у ній
обставини належними доказами не
підтверджені.

Слід зазначити, підприємець ОСОБА_2, мав
можливість з`явитися у судове
засідання особисто, оскільки ухвала
суду від 07.07.2014р. про призначення справи
до розгляду на 05.08.2014р. вручена йому
заздалегідь - 10.07.2014р.

Враховуючи норми ст.101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції та той факт, що неявка в
засідання суду скаржника або його
представника, належним чином та
відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого судового
рішення, судова колегія розглянула
апеляційну скаргу за відсутності
відповідача за первісним позовом або
його представника.

Заслухавши пояснення представника
ТзОВ «КЛУБ СИРУ», обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши повноту
з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
відповідність висновків, викладених у
рішенні місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 02
січня 2013 року ТОВ "КЛУБ СИРУ"
(постачальник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(дистриб`ютор) було укладено
дистриб`юторський договір №КП-474
(надалі - договір), згідно п.2.1 якого,
сторони об'єднують свої зусилля для
створення та розвитку системи
постачання населення продукцією, а
також, просування продукції на
території дистрибуції. При цьому,
сторони відповідно до п.2 договору
взяли на себе такі зобов'язання:
постачальник зобов'язався постачати
дистриб`ютору продукцію виключно для
її подальшого перепродажу
дистриб`ютором на умовах договору, а
дистриб`ютор зобов'язався прийняти
поставлену продукцію та оплатити її
ціну в строки та в порядку,
передбаченому договором.

Відповідно до пункту 4.6. підписана
сторонами видаткова (товарна) накладна
є невід'ємним додатком до даного
договору, де сторони підтверджують
свою згоду з умовами поставки
відповідної партії продукції.
Підписана сторонами видаткова
(товарна) накладна чи
товарно-транспортна накладна є
документами, що підтверджують передачу
продукції постачальником та приймання
продукції дистриб`ютором.

Згідно п.4.7. договору право власності на
продукцію, а також ризик випадкової
загибелі або псування переходить від
постачальника до дистриб`ютора в
момент прийому-передачі продукції від
постачальника (перевізника) до
дистриб`ютора.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що
дистриб`ютор зобов'язується оплатити
поставлену продукцію шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок постачальника не
пізніше спливу наданої постачальником
відстрочки платежу, зазначеної у п.5.3.
договору.

Відповідно до п. 5.3 Договору відстрочка
надана постачальником дистриб`ютору
складає 26 (двадцять шість) календарних
днів з дати відвантаження партії
продукції для перевезення, яка
фіксується у відповідній видатковій
(товарній) накладній на певну партію
продукції.

Згідно п.11.3. договору у випадку, якщо
дистриб`ютор порушує умови оплати
продукції, постачальник має право,
зокрема, нарахувати дистриб`ютору пеню
за прострочення оплати поставленої
продукції в розмірі 10% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Судом встановлено, що в період з 01.01.2014р.
по 18.02.2014р. постачальник поставив
продукцію дистриб`ютору на суму
1372102,65грн., що підтверджується наявними
в матеріалах справи видатковими
накладними: №ТД-0000317 від 08.01.2014р. на суму
71526,30 грн., №ТД-0000318 від 08.01.2014 р. на суму
26164,79 грн., №ТД-0000319 від 08.01.2014 р. на суму
21084,88 грн., №ТД-0000320 від 08.01.2014 р. на суму
88289,17грн., №ТД-0000854 від 14.01.2014 р. на суму
61045,46грн., №ТД-0000855 від 14.01.2014р. на суму
9662,69 грн., №ТД- 0000836 від 14.01.2014 р. на суму
17475,91грн., №ТД-0000837 від 14.01.2014р. на суму
69503,84грн., №ТД-0002119 від 28.01.2014 р. на суму
3067,74грн., №ТД-0002120 від 28.01.2014 р. на суму
139639,56грн., №ТД-0002167 від 28.01.2014 р. на суму
2036,52грн., №ТД-0002168 від 28.01.2014 р. на суму
129399,43грн., №ТД-0002549 від 30.01.2014 р. на суму
53753,63грн., №ТД-0002550 від 30.01.2014 р. на суму
2077,37грн., №ТД-0002876 від 04.02.2014р. на суму
54619,99грн., №ТД-0002877 від 04.02.2014 р. на суму
92198,29грн., №ТД-0002878 від 04.02.2014 р. на суму
54033,52грн., №ТД-0002880 від 04.02.2014 р. на суму
53349,02грн., №ТД-0003504 від 11.02.2014 р. на суму
76911,41грн., №ТД-0003506 від 11.02.2014 р. на суму
66420,19грн., №ТД-0004243 від 18.02.2014 р. на суму
96219,38грн., №ТД-0004244 від 18.02.2014р. на суму
3328,34грн., №ТД-0004252 від 18.02.2014 р. на суму
170460,76грн., №ТД-0004255 від 18.02.2014 р. на суму
9834,46грн. (т.1, а.с.35-59).

Станом на 31.03.2014р. підприємець ОСОБА_2
частково оплатив вартість товару на
суму 1499717,05грн., що підтверджується
банківськими виписками: від 09.01.2014р. на
суму 228338,60грн., від 13.01.2014р. на суму
213000,00грн., від 14.01.2014р. на суму 72204,45грн.,
від 22.01.2014р. на суму 50000,00грн., від 27.01.2014р.
на суму 392000,00грн., від 28.01.2014р. на суму
28821,00грн., від 04.02.2014р. на суму 145000,00грн.,
від 10.02.2014р. на суму 219753,00грн., від
17.02.2014р. на суму 1600,00грн., від 12.03.2014р. на
суму 149000,00грн. (т.1, а.с.60-70) та повернув
продукції постачальнику на суму
62787,58грн., що підтверджується
видатковими накладними на повернення:
№20 від 28.01.2014р. на суму 588,89грн., №22 від
28.01.2014р. на суму 408,64грн., №24 від 28.01.2014р.
на суму 551,44грн., №25 від 28.01.2014р. на суму
509,70грн., №26 від 28.01.2014р. на суму 316,69грн.,
№27 від 28.01.2014р. на суму 582,42грн., №28 від
28.01.2014р. на суму 304,99грн., №29 від 28.01.2014р.
на суму 467.88грн., №31 від 28.01.2014р. на суму
557,94грн., №32 від 28.01.2014р. на суму 80,35грн.,
№33 від 28.01.2014р. на суму 391,44грн., №34 від
28.01.2014р. на суму 424,06грн., №36 від 28.01.2014р.
на суму 942,25грн., №37 від 28.01.2014р. на суму
411,74грн., №38 від 28.01.2014р. на суму 422,17грн.,
№39 від 28.01.2014р. на суму 63,15грн., №40 від
28.01.2014р. на суму 178,40грн., №41 від 28.01.2014р.
на суму 864,30грн., №1 від 29.01.2014р. на суму
335,38грн., №2 від 29.01.2014р. на суму 1590,15грн.,
№4 від 29.01.2014р. на суму 521,92грн., №7 від
29.01.2014р. на суму 108,42грн., №3 від 05.02.2014р.
на суму 5025,56грн., №3-1 від 05.02.2014р. на суму
288,92грн., №5-1 від 05.02.2014р. на суму 2081,78грн.,
№6-1 від 05.02.2014р. на суму 4818,27грн., №021 від
05.02.2014р. на суму 465,95грн., №023 від 05.02.2014р.
на суму 912,34грн., №030 від 05.02.2014р. на суму
397,69грн., №35 від 05.02.2014р. на суму 443,23грн.,
№43 від 26.02.2014р. на суму 3915,56грн., №44 від
26.02.2014р. на суму 6200.45грн., №45 від 26.02.2014р.
на суму 5608,78грн., №46 від 26.02.2014р. на суму
9059,79грн., №47 від 26.02.2014р. на суму 1784,68грн.,
№57 від 19.03.2014р. на суму 2054,72грн., №54 від
18.03.2014р. на суму 1085,55 грн., №53 від 18.03.2014р.
на суму 903,77грн., №52 від 18.03.2014р. на суму
1054,26 грн., №51 від 19.03.2014р. на суму
4312,97грн., №50 від 19.03.2014р. на суму 1750,99 грн.
(т.1, а.с.71-106, т.3, а.с.12-16).

З підписаного сторонами акту звірки
взаємних розрахунків за період з
01.01.2014р. по 16.03.2014р. по договору №КП-474
від 02.01.2013р. (т.1 а.с.107-111) вбачається, що
початкове сальдо ТОВ "КЛУБ СИРУ" по
дебету складало 984 363,29 грн.

В матеріалах справи наявні копії
первинних документів, які
підтверджують існування правовідносин
між сторонами у справі по поставці
продукції до 02.01.2014р. в тому числі на
суму 984 363,29 грн. та оплату відповідачем
цієї суми в період з 09.01.2014р. по 28.01.2014р.,
а саме: видаткові накладні, банківські
виписки та накладні на повернення
товару (т.1, а.с.60-70, т.2, а.с.4-279).

Разом з тим, колегією суддів враховано,
що факт існування вищезазначених
правовідносин сторонами не
заперечується.

Таким чином, загальна вартість
поставленого товару, яка підлягала
оплаті підприємцем ОСОБА_2 (з
урахуванням заборгованості на 01.01.2014р.
в сумі 984 363,29грн.) становила 2356465,94грн.,
оплачено вартість товару на суму
1499717,05грн., повернуто товару на суму
62787,58грн., відповідно заборгованість
підприємця ОСОБА_2 перед ТзОВ "Клуб
Сиру" на день заявлення позову складає
793961,31грн.

Претензія позивача №021-п від 21.03.2014
року, в якій ТОВ "КЛУБ СИРУ" вимагало
сплатити заборгованість за договором
№КП-474 від 02.01.2013 року, залишена
відповідачем без задоволення.

За вказаних обставин, ТОВ "КЛУБ СИРУ", з
посиланням, зокрема, на ст.ст.525, 526, 530, 610,
625, 629 ЦК України, ст.ст.1, 2, 20, 193, 230 ГК
України звернулося до місцевого
господарського суду з позовом про
стягнення 810549,39грн. з яких: 803068,85грн. -
борг, 6081,52грн. - пеня, 1399,02грн. - річні
(а.с.2-7).

Заявою від 27.05.2014р. позивач зменшив
позовні вимоги, просить стягнути з
відповідача 798673,35грн., з яких: 793961,10грн. -
борг, 3828,70грн. - пеня, 883,55грн. - 3% річних.

Разом з тим, до початку розгляду справи
по суті відповідач, посилаючись,
зокрема, на ст.ст.20, 136 ГК України,
ст.ст.525, 526, 530, 610, 625, 629 ЦК України подав
зустрічний позов про стягнення з ТзОВ
"Клуб Сиру" 56 615,47 грн. вартості
поверненого позивачу товару.

Обгрунтовуючи позов, підприємець
ОСОБА_2 вказує на те, що ТзОВ "Клуб Сиру"
в період з 16.03.2014р. по 12.05.2014р. було
повернуто, згідно умов договору товару
на суму 67777,73грн., однак постачальником
зменшено заборгованість лише на суму
11162,26грн., а суму 56615,47грн. не враховано.

На підтвердження факту повернення в
період з 16.03.2014р. по 12.05.2014р.
постачальнику товару на суму 56615,47грн.
позивач за зустрічним позовом надав
підписані ним в односторонньому
порядку накладні від 11.04.2014р. №№67-70, 72,
від 28.04.2014р. №№76,77 від 23.04.2014р. №79, від
12.05.2014р. №83 та акти вилучення з обігу
реалізаційного браку у вказаному
періоді (т.3, а.с.39-77).

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду Рівненської
області від 03.06.2014р. у справі №918/468/14
позов ТзОВ "Клуб Сиру" задоволено, а у
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного
кодексу України та ст.174 Господарського
кодексу України. господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст.193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовується відповідні
положення Цивільного кодексу України
з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом. Дана
правова норма кореспондується зі ст.526
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно норм ч.1 ст.530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Колегією суддів встановлено, що у
період з 01.01.2014р. по 18.02.2014р. підприємець
отримав від ТзОВ "Клуб Сиру" товару на
суму 1372102,65грн.,а відповідач здійснив
оплату за отриманий товар на суму 1 499
717,05грн.

Разом з тим, відповідач в період з
01.01.2014р. і до моменту звернення позивача
з позовом до суду повернув останньому
продукцію на суму 62787,58 грн.

Таким чином, з урахуванням дебетового
сальдо на 01.01.2014р. в сумі 984363,29грн.,
розрахунок заборгованості відповідача
перед позивачем наступний: 1 372 102,65 грн. +
984 363,29 грн. - 1 499 717,05грн. - 62 787,58
грн. = 793 961,31 грн., з яких 1 372 102,65 грн. -
сума поставленої продукції з 01.01.2014р. по
18.02.2014р., 984 363,29 грн. - початкове сальдо по
дебету станом на 01.01.2014р., 1 499 717,05грн. -
сума здійсненої оплати за поставлену
продукцію з 01.01.2014р. по 12.03.2014р., 62 787,58
грн. - сума повернутої продукції з
01.01.2014р. по 19.03.2014р. Відповідно,
заборгованість складає 793961,31грн.

Позивач просить стягнути
заборгованість в сумі 793 961,10 грн.

На момент розгляду справи судом
апеляійної інстанцій відповідачем не
було подано жодних доказів щодо
погашення вказаної суми
заборгованості. Разом з тим, судом
апеляційної інстанції приймається до
уваги той факт, що відповідач не
оспорює вказану вище суму
заборгованості.

Враховуючи вищенаведене судом
першої інстанції цілком правомірно
стягнуто з відповідача на користь
позивача 793 961,10 грн. основного боргу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено
забезпечення зобов'язання неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно ч.1 ст.549 цього ж кодексу,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

При цьому, сторонами у
дистриб`юторському договорі №КП-474 від
02.01.2013р. передбачено, що у випадку, якщо
дистриб`ютор порушує умови оплати
продукції, постачальник має право,
зокрема, нарахувати дистриб`ютору пеню
за прострочення оплати поставленої
продукції в розмірі 10% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення. (п.11.3 договору).

Враховуючи те, що відповідачем було
допущено порушення виконання
зобов'язання по договору, а нарахування
пені здійснено позивачем з урахуванням
обмежень, встановлених Законом України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
ч.6 ст.232 ГК України, судова колегія
дійшла висновку, що місцевий
господарський суд цілком правомірно
задоволив позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача пені в сумі
3828,70грн., нарахованої за період з
09.03.2014р. по 31.03.2014р. на заборгованість по
кожній накладній окремо.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи з наведеного, обгрунтованим є
висновок місцевого господарського
суду, що позивачем правомірно
нараховано відповідачу 3% річних в сумі
883,55грн. за період з 09.03.2014р. по 31.03.2014р.,
які підлягають стягненню з останього.

Щодо відмови у задоволенні зустрічного
позову підприємця ОСОБА_2 до ТзОВ «КЛУБ
СИРУ» про стягнення 56615,47грн., (лише у
цій частині оскаржується рішення)
колегія суддів зазначає наступне.

Як правильно зазначив місцевий
господарський суд, надіслання
підприємцем ОСОБА_2 на електронну
адресу позивача накладних на
повернення товару не є підтвердженням
виконання умов договору, оскільки
умовами останнього (п.4.19) передбачено,
що за допомогою факсу чи електронної
пошти дистриб`ютор тільки повідомляє
постачальника про кількість продукції,
яка підлягає поверненню, та погоджує з
постачальником час та місце, де буде
здійснюватись передача продукції, а не
надсилає йому накладні на повернення.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає про неврахування позивачем у
розрахунку боргу вартості повернутої
йому продукції на суму 56615,47грн., однак
судом встановлено, що факт повернення
постачальнику товару підтверджується
наявними у справі накладними,
підписаними сторонами, на суму 62787,58грн.
(т.1, а.с.71-106, т.3, а.с.12-16) та при обрахунку
заборгованості ця сума врахована
позивачем.

Надані відповідачем, на підтвердження
факту повернення позивачу товару на
суму 56615,47грн. у період з 18.03.2014р. по
12.05.2014р. та на обгрунтування
зустрічного позову, копії накладних
№№67-70, 76, 77, 79, 83 та акти вилучення з
обігу реалізаційного браку у вказаному
періоді підписані лише підприємцем
ОСОБА_2, відповідно, останні не є
первинними документами у розумінні ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а тому не підтверджують факт
приймання товару на вказану суму ТзОВ
«Клуб Сиру».

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона
пивинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Проте, позивачем не доведено факт
повернення постачальнику товару
вартістю 56615,47грн.

У зв`язку з наведеним, місцевий
господарський суд правомірно відмовив
у задоволенні зустрічного позову
підприємця ОСОБА_2 про стягнення
56615,47грн.

З огляду на зазначені правові норми та
встановлені обставини справи,
апеляційний господарський суд вважає,
що доводи, викладені відповідачем в
апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами.

Таким чином, доводи скаржника,
зазначені в апеляційній скарзі,
апеляційним судом не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст.104 Господарського процесуального
кодексу України для скасування
оскарженого рішення, тому суд
апеляційної інстанції вважає, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте у відповідності до норм
матеріального та процесуального права
і його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.101,103,105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Рівненської області від 03.06.2014р. у
справі №918/468/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_2 -
без задоволення.

2. Справу №918/468/14 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Маціщук А.В.