КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р. Справа№ 910/4025/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Чуприна А.В. -
представник, дов. б/н від 19.06.2014;

від відповідача: Тарасенко В.М. -
представник, дов. № AG-GC/110/13 від 03.04.2013;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Алекс Дженерал
Сервіс"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014

у справі № 910/4025/14 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ас-Транс Брок"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Алекс Дженерал
Сервіс"

про стягнення 188 232,30 грн.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 склад
колегії суддів у справі № 910/4025/14
змінено.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 розгляд
апеляційної скарги у справі № 910/4025/14
відкладено на 30.07.2014.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 у справі № 910/4025/14 позов
задоволено повністю, підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача 167 739,52 грн. основного боргу, 9
434,90 грн. 3% річних, 11 057,88 грн. інфляційних
збитків, 3 764,65 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що факт
несплати відповідачем позивачу
винагороди за отримані послуги
належним чином доведений, а також
доведений обов'язок відповідача
оплатити позивачу винагороду за
отримані послуги, що дає суду підстави
задовольнити позов в частині стягнення
з відповідача основного боргу; суд
вважає розрахунок позивач трьох
відсотків річних та інфляційних
збитків обґрунтованим та задовольняє
вимоги в цій частині.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 13.05.2014 у справі № 910/4025/14
скасувати з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
і прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зазначає про те, що не був
повідомлений про порушення
провадження у справі та початок
розгляду справи; що позивачем не
направлялась відповідачу позовна
заява із додатками, а судом не
перевірено наявність про це доказів.

На думку скаржника, твердження суду про
повноту дослідження документів сторін
у справі, є сумнівним, оскільки суд не
мав змоги порівняти/дослідити відтиск
печатки на оригіналах, підписи,
враховуючи можливість односторонньої
зміни/підміни документів, на яких
ґрунтується позов.

Скаржник стверджує про те, що судом не
перевірено розрахунки, надані
позивачем, оскільки акта звірки із
зазначеною дебіторською/кредиторською
заборгованістю суду надано не було,
бухгалтерські документи, погоджені та
завірені сторонами, підтверджуючі
існуючу заборгованість, до матеріалів
справи надані не були; не зазначено у
рішенні про правильність нарахування
штрафних санкцій, не перевірено
реальність виконання зобов'язань зі
сторони позивача.

Як заявляє скаржник, відповідачем не
отримано вантажно-митних декларацій та
товару, який транспортувався
позивачем.

23.06.2014 відповідачем подано клопотання
про витребування від позивача
оригіналів документів.

Зазначене клопотання колегією суддів
задоволено та на підставі ст.99 ГПК
України ухвалою апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 у справі
№ 910/4025/14 було витребувано у позивача
оригінали документів.

01.07.2014 позивачем надані оригінали
документів.

30.07.2014 відповідачем подано письмову
заяву про зобов'язання позивача надати
пояснення щодо обставин оформлення
заявок, СМR.

Відповідно до зазначеної заяви
представником позивача надані усні
пояснення у судовому засіданні.

У письмовому запереченні на апеляційну
скаргу позивач заперечує проти доводів
скарги, посилаючись, зокрема, на
ненадання скаржником доказів на
підтвердження сумнівів в
автентичності підписів та печаток на
документах, наданих до матеріалів
справи.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
враховуючи доводи письмового
заперечення на апеляційну скаргу,
колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до суду першої інстанції
подано позов про стягнення з
відповідача 183 614,52 грн. основного боргу,
111 493,78 грн. пені, 9 135,31 грн. трьох
відсотків річних, судових витрат.

10.05.2014 у порядку ст.22 ГПК України
позивачем подано заяву про зменшення
позовних вимог у частині стягнення
основного боргу, відкликання позовних
вимог у частині стягнення пені та
доповнення позовних вимог в частині
стягнення інфляційних втрат.

Як вбачається із матеріалів справи,
30.01.2012 між сторонами укладено
договір-доручення № 90 на
транспортно-експедиторське
обслуговування, згідно з п.1.1 якого
відповідно до положень цього договору
відповідач, за договором замовник,
доручає, а позивач, за договором
перевізник, приймає на себе
перевезення вантажів автомобільним
транспортом від свого імені, але за
дорученням відповідача та за рахунок
останнього.

В п.п.2.4, 2.6 договору № 90 передбачено, що
на кожне окреме перевезення вантажу
оформлюється транспортне замовлення у
вигляді заявки, в якій містяться опис
умов і особливостей конкретного
перевезення вантажу; заявка, зазначена
в пункті 2.4 цього договору, є
невід'ємною його частиною та регулює
правовідносини сторін відповідно до
умов цього договору.

Згідно з ч.1 ст.316 ГК України за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Така ж норма закріплена і в ч.1 ст.929 ЦК
України.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.929 ЦК України
положення цієї глави поширюються також
на випадки, коли обов'язки виконуються
перевізником; умови договору
транспортного експедирування
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом,
іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідачем надано, а позивачем було
прийнято до виконання заявки № на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом: 05/06/2012, 04,06/2012, 01/06/2012, 03/06/2012,
заявки: №№ 2185, 2186 від 01.06.12, 2167 від 29.05.12,
№2148 від 22.05.12, № 2165 від 29.05.12, №№ 2118, 2117
від 15.05.12, № 2111 від 11.05.12 (а.с.140-151).

Виконання зобов'язань за договором № 90
позивачем підтверджено наданими до
матеріалів справи копіями міжнародних
товарно-транспортних накладних (CMR)
(а.с.35-46, 126), актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг): №№ ОУ-0000 -467 від
03.07.12 на суму 15 875,00 грн., -466 від 03.07.12 на
суму 15 875,00 грн., -465 від 03.07.12 на суму 16 500,00
грн., -464 від 03.07.12 на суму 15 875,00 грн., -463
від 03.07.12 на суму 15 875,00 грн., -432 від 20.06.12
на суму 19 162,90 грн., -431 від 20.06.12 на суму 19
162,90 грн., -399 від 08.06.12 на суму 20 120,00 грн.,
-398 від 07.06.12 на суму 13 078,00 грн., -397 від
07.06.12 на суму 20 120,00 грн., -360 від 30.05.12 на
суму 11 020,00 грн., -333 від 23.05.12 на суму 9 500,00
грн.(а.с.23-34).

У додатку до позовної заяви позивачем
наведено перелік доданих документів,
до якого включено й копію
оборотно-сальдової відомості по
рахунку № 361.

Як вбачається із картки рахунку № 361,
станом на 03.03.2014, у період з 23.05.2012 по
03.07.2012 позивачем були виконані
зобов'язання за договором № 90 також і
згідно із актом № ОУ-0000353
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 23.05.2012 на суму 12 449,89 грн.

Зазначені акти підписані, затверджені
керівниками обох сторін та скріплені
відбитком печаток, без зауважень.

Позивачем на оплату робіт (надання
послуг) виставлено відповідачу на
оплату рахунки-фактури, всього на
загальну суму 183 614,52 грн.

В п.5.5 договору № 90 сторонами
передбачено, що оплата за перевезення
проводиться відповідачем не пізніше 5
банківських днів з дати виставлення
рахунку, при цьому датою виставлення
рахунку є дата передачі рахунку;
вказаний в цьому пункті термін може
бути змінений за згодою сторін у
кожному окремому випадку і вказаний в
заявці на перевезення вантажу; сторони
погодились з тим, що максимальний
термін для розрахунків за послуги
позивача не може перевищувати 10
банківських днів.

Згідно із заявками, сторонами
погоджено наступні строки оплати: №№
2185, 2186 - до 5 днів за оригіналами CMR,
заявки, с/ф і актів в/р, №№ 2111, 2117, 2118, 2165,
2167 - до 5 днів по оригіналах, № 2148 - до 3
днів по оригіналах.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться; до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У матеріалах справи № 910/4025/14 відсутні
докази того, що відповідачем здійснено
оплату виконаних позивачем робіт
(наданих послуг) вчасно та у повному
розмірі.

В ч.2 ст.193 ГК України встановлено, що
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача,
наведений останнім у вищезгаданій
заяві від 10.05.2014, апеляційний
господарський суд вважає зазначені
позивачем розміри 3% річних та
інфляційних нарахувань правильними.

Доводи апеляційної скарги є такими, що
не ґрунтуються на нормах законодавства
та матеріалах справи, враховуючи
викладене та наступні обставини
справи.

Статтею 36 ГПК України встановлено, що
письмові докази подаються в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії;
оригінали документів подаються, коли
обставини справи відповідно до
законодавства мають бути засвідчені
тільки такими документами, а також в
інших випадках на вимогу
господарського суду.

Скаржником не обґрунтовано підстав для
наявності сумнівів у достовірності
наданих позивачем до матеріалів справи
копій документів, враховуючи також ту
обставину, що ці документи складались й
за участю відповідача, а згідно із ст.33
ГПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Також скаржником не надано
контррозрахунку до розрахунку
позивача, тому скаржником не доведено
наявність конкретних заперечень до
позовних вимог.

Посилання скаржника на неотримання
вантажно-митних декларацій та товару,
який транспортувався позивачем, є
голослівним. Зокрема, отримання
вантажу підтверджується наявністю у
графі 24 CMR відповідної відмітки та
підписанням без зауважень
відповідачем вищезгаданих актів
здачі-прийняття робіт (наданих послуг).
Також скаржником не наводиться доказів
наявності невиконання конкретних
перевезень вантажів, замовлених
відповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи,
ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 було порушено
провадження у справі № 910/4025/14 та справу
призначено до розгляду на 01.04.2014, а
ухвалами суду від 01.04.2014, 17.04.2014 розгляд
справи відкладався на 17.04.2014 та 13.05.2014,
відповідно.

Згідно із протоколами судових засідань
від 01.04.2014, 17.04.2014, 13.05.2014 у судових
засіданнях представник відповідача
участі не брав.

Як вбачається із Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.55) місцем
знаходження відповідача є: 01004, м.Київ,
вул.Горького, буд.20 Б, офіс 21. Зазначена
адреса вказана у позовній заяві.

Однак, як вбачається із довідок
підприємства зв'язку від 22.04.2014, від
06.05.2014, надіслані на адресу відповідача
ухвали господарського суду
поверталися без вручення відповідачу
за закінченням встановленого строку
зберігання (а.с.6, 65).

Отже, відповідач ухилявся від
одержання ухвал суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК; в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом
(п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" із змінами і
доповненнями).

Судом апеляційної інстанції не
виявлено у матеріалах справи № 910/4025/14
наявності порушень норм
процесуального права, які відповідно
до ст.104 ГПК України є підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, встановлених нормами
законодавства та відповідно до
матеріалів справи, для задоволення
апеляційної скарги та скасування або
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 у справі № 910/4025/14
залишити без змін, а скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю "Алекс
Дженерал Сервіс" без задоволення.

2. Справу № 910/4025/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Л.Г. Сітайло

В.І. Рябуха