КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р. Справа№ 910/4995/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Агрикової О.В.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Курочкін О.О., представник
за довіреністю №57 від 13.03.2014р.;

Шамраєнко Є.О., представник за
довіреністю №77 від 14.07.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Український страховий дім»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 23.04.2014р. (дата підписання -
28.04.2014р.)

у справі №910/4995/14 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго»

до Приватного акціонерного товариства
«Український страховий дім»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_4

про відшкодування шкоди в порядку
регресу в розмірі 13350,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Товариство з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Індіго» (далі - позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Приватного акціонерного товариства
«Український страховий дім» (далі -
відповідач) про стягнення 13350,73грн.
виплаченого позивачем страхового
відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.03.2014р. позовну заяву
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» прийнято до провадження.

В обґрунтування вимог, позивач
посилався на те, що ним, як
страховиком, виплачено страхувальнику,
ОСОБА_5, страхове відшкодування при
настанні страхового випадку -
пошкодження у результаті ДТП
автомобіля «Mitsubishi» (д.н. НОМЕР_1) під
керуванням ОСОБА_6 Згідно постанови
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27.08.2010р. винною особою у цій
дорожньо - транспортній пригоді
визнано ОСОБА_4, який керував
автомобілем «Mazda» (д.н. НОМЕР_2), майнові
інтереси якого були застраховані
відповідачем. Внаслідок виплати
страхового відшкодування до позивача
в порядку ст. 1191 Цивільного кодексу
України та ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» перейшло право вимоги
(регресу) в межах здійснених фактичних
витрат та ліміту відповідальності.

Відповідач письмового відзиву на
позовну заяву господарському суду не
надав, представника для участі у
судових засіданнях першої інстанції не
направив.

Третя особа письмового відзиву на
позовну заяву господарському суду не
надала, особисто, або представника,
для участі у судових засіданнях
першої інстанції не направила.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 23.04.2014р. у справі №910/4995/14
(суддя - Гулевець О.В.) позов задоволено
частково. Стягнуто з Приватного
акціонерного товариства «Український
страховий дім» на користь Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Індіго» 12840 (дванадцять тисяч
вісімсот сорок) грн. 73 коп. - шкоди в
порядку регресу, 1757 (одну тисячу сімсот
п'ятдесят сім) грн. 21 коп. - судового
збору.

Як встановив місцевий господарський
суд, позивач виплативши страхове
відшкодування страхувальнику - ОСОБА_5,
набув право вимоги у межах фактичних
витрат і суми страхового відшкодування
до ОСОБА_4, особи, яка відповідальна за
завдання матеріального збитку, майнові
інтереси якого були застраховані
відповідачем. З урахуванням того, що
Полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВС/4757857, укладеного між
відповідачем та ОСОБА_4, встановлено
безумовну франшизу у розмірі 510,00 грн., а
позивачем не здійснено вирахування
франшизи, місцевий господарський суд
задовольнив позовні вимоги частково на
суму 12840,73грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Приватне акціонерне товариство
«Український страховий дім»
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило застосувати
строк позовної давності до частини
вимог Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» щодо стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Український
страховий дім» шкоди в порядку регресу
в розмірі 8510,33грн., рішення місцевого
господарського суду у даній справі
змінити та прийняти нове рішення, яким
стягнути з відповідача на користь
позивача страхове відшкодування в
порядку регресу в розмірі 4330,40грн. та
судові витрати пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

У доводах апеляційного оскарження
позивач вказував, що рішення
господарського суду прийняте при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, та з невірним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
таке підлягає зміні.

На думку апелянта, місцевим
господарським судом не було прийнято
до уваги те, що виплата страхового
відшкодування позивачем здійснювалась
частинами: 03.03.2010р. - 4374,47грн. (акт
зарахування зустрічних вимог від
03.03.2010р.) та 22.03.2011р. - 4135,86грн. (акт
зарахування зустрічних вимог від
22.03.2011р.), а тому у вказаних вимогах
позивач пропустив трьохрічний строк
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні частини вимог на
загальну суму 8510,33грн.

Крім того, апелянт посилався на те, що
ним при розгляді справи у суді першої
інстанції не заявлено клопотання про
сплив строку позовної давності,
оскільки підготовлений представником
відповідача відзив, був надісланий
канцелярією відповідача помилково не
до Господарського суду міста Києва, в
якому розглядалась справа, а до іншого
суду, тому відповідач був позбавлений
можливості надати суду докази на
спростування доводів, викладених у
позовній заяві та заявити про
застосування правил про позовну
давність у відповідності до ч. 3 ст. 267
ЦК України саме суду першої інстанції.

Посилаючись на вказані обставини,
скаржник в апеляційній скарзі просив
суд апеляційної інстанції застосувати
строк позовної давності до частини
позовних вимог на суму 8510,33грн.

Одночасно, скаржником разом з
апеляційною скаргою подано клопотання
про поновлення строку на апеляційне
оскарження рішення місцевого
господарського суду у даній справі.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Український страховий дім» передано
на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Кропивній Л.В.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського від 28.05.2014р. сформовано
для розгляду даної апеляційної скарги
колегію суддів у складі: головуючого
судді Кропивної Л.В., суддів:
Алданової С.О., Дикунської С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014р.
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Український
страховий дім» у справі №910/4995/14
прийнято до розгляду у складі колегії
суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В.,
судді: Алданова С.О.,
Дикунська С.Я. та призначено розгляд
справи на 24.06.2014р.

06.06.2014р. до Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив суд залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржуваний судовий акт - без змін. За
твердженням позивача, судом місцевого
господарського суду правомірно не
застосовано строк позовної давності до
частини вимог позивача, адже в порядку
ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленої до винесення
ним рішення, тоді як, на дату винесення
судового рішення від відповідача такої
заяви до суду не надходило.

Крім того, до Київського апеляційного
господарського суду надійшов лист від
скаржника, в якому містився опис
вкладення у цінний лист на ім'я
одержувача - Господарського суду міста
Києва та копія довіреності №1436 від
04.03.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014р. у
зв'язку з неявкою представників
відповідача та третьої особи розгляд
апеляційної скарги відкладено на
21.07.2014р.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014р. у
справі №910/4995/14 у зв'язку з
перебуванням судді Алданової С.О. та
судді Дикунської С.Я. у відпустці,
здійснено заміну у складі колегії
суддів у даній справі на наступний:
головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді:
Агрикова О.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014р. у
справі №910/4995/14 у складі колегії
суддів: головуючий суддя -
Кропивна Л.В. (доповідач), судді:
Агрикова О.В., Пашкіна С.А. апеляційну
скаргу прийнято до свого провадження.

У судове засідання 21.07.2014р.
представники відповідача та третьої
особи не з'явились.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач та третя особа були
належним чином повідомлений судом
апеляційної інстанції про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
матеріалами справи.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
від 04.11.1950, ратифікована Україною
17.07.1997р., кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи у продовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

Крім того, статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є
обов'язковим лише тоді, коли
неможливо вирішити спір у
відповідному судовому засіданні.

Виходячи зі змісту ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України та
доводів позивача по даній справі,
Київський апеляційний господарський
не бачить підстав для чергового
відкладення розгляду справи, оскільки
розгляд справи вже відкладався;
розгляд апеляційної скарги обмежений
процесуальними строками, встановлений
ст. 102 Господарського процесуального
кодексу України, чергове відкладення
призведе до необґрунтованого
затягування розгляду даної справи.

Оскільки сторони та третя особа були
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду апеляційної скарги,
явка сторін не визнавалася
обов'язковою судом Київський
апеляційний господарський суд дійшов
до висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги по суті в судовому
засіданні 21.07.2014р. за відсутності
представників відповідача та третьої
особи.

У судовому засіданні 21.07.2014р.
представники позивача просили суд
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а оскаржуваний судовий
акт - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу (далі - ГПК)
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 07.04.2008р. між Товариством з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Індіго» (надалі - страховик,
позивач) та ОСОБА_5 (надалі -
страхувальник) був укладений Договір
добровільного страхування наземного
транспорту №206-07065-08, у відповідності до
умов якого застраховано майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
експлуатацією наземного транспортного
засобу марки «Mitsubishi» (д.н. НОМЕР_1).

11.08.2009 р. в м. Києві на вул. Глибочицькій
сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «Mitsubishi» (д.н. НОМЕР_1)
та автомобіля марки «Mazda» (д.н. НОМЕР_2),
внаслідок якої обидва автомобілі
отримали механічні пошкодження.

12.08.2009 року про пошкодження
автомобіля «Mitsubishi» (д.н. НОМЕР_1) та
настання страхового випадку позивач
був письмово повідомлений
страхувальником - ОСОБА_5, шляхом
подачі заяви про настання страхового
випадку та виплату страхового
відшкодування (а.с. 21, т. 1).

15.09.2009р. ТОВ «Сальватор» (сертифікат
суб'єкта оціночної діяльності №5780/07
від 30.05.2007р.) проведено оцінку
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику, ОСОБА_5,
автомобіля марки «Mitsubishi» (д.н. НОМЕР_1)
внаслідок вказаного ДТП, за
результатам складено Звіт про оцінку
№3613 (а.с. 26-27, т. 1), згідно з яким вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу, завданого
власнику Автомобіля, що його
пошкоджено при ДТП складає 16020,88грн.

Згідно страхового акту від 03.03.2010р.
№10758/206/210, за страховим випадком, що
стався 11.08.2009р., за Договором
добровільного страхування наземного
транспорту №206-07065-08 від 07.04.2008р., з
урахуванням розрахунку до виплати в
якості страхового відшкодування
визначеноо 13350,73грн.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 27.08.2010р. в
адміністративній справі №3-21/10 ОСОБА_4,
який керував автомобілем «Mazda» (д.н.
НОМЕР_2), визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП. Районним
судом встановлено, що
дорожньо-транспортна пригода сталася
в результаті зіткнення двох
автомобілів: «Mazda» (д.н. НОМЕР_2) та
автомобіля марки «Mitsubishi» (д.н. НОМЕР_1),
з вини ОСОБА_4, який порушив п. 13.1.
Правил дорожнього руху.

Згідно з наявними в матеріалах справи
актами зарахування зустрічних вимог
від 03.03.2010р., від 22.03.2011р., від 07.04.2011р. та
відповідно до видаткового касового
ордеру від 13.10.2011р. (а.с.33-36, т. 1)
позивачем було виплачене страхове
відшкодування у розмірі 13350,73грн.

Вирішуючи спір у даній справі про
стягнення в порядку регресу 13350,73грн. на
підставі ст.ст. 22, 27, Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», місцевий господарський суд
виходив з того, що до позивача у межах
фактичних витрат і суми страхового
відшкодування потерпілій особі
перейшло право вимоги до страховика
(відповідача) особи, винної винною у
скоєнні ДТП за вирахуванням франшизи,
передбаченої договром страхування між
відповідачем та ОСОБА_4

Оскаржуючи правомірність висновків
суду першої інстанції про
задоволення позову, відповідач
зазначав, що частина вимог позивача на
суму 8510,33грн. заявлена по збігу строку
позовної давності на вказані вимоги,
про що відповідач не зміг заявити у
суді першої інстанції, оскільки відзив,
підготовлений представником
відповідача, в якому містилась така
заява помилково був надісланий
відповідачем до іншого суду.

Утім, судова колегія такі доводи
апелянта оцінює критично, а підстав
для застосування правил про позовну
давність при перегляді справи у суді
апеляційної інстанції не вбачає за
недоведеністю апелянтом об'єктивної
неможливості подати відповідну заяву
до суду першої інстанції. Помилкове
направлення відповідачем відзиву на
адресу іншої установи разом із заявою
не вважається належним виконанням
стороною по справі своїх процесуальних
прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач двічі не з'являвся у судові
засідання 09.04.2014р. та 23.04.2014р. до суду
першої інстанції, хоча був належним
чином повідомлений судом про час та
місце розгляду спору.

Як встановлено вище, суд попередньої
інстанції вжив усіх заходів,
необхідних для виклику сторін у
судові засідання, належним чином
повідомив відповідача про час і місце
розгляду справи, а тому не допустив
порушень норм процесуального права
щодо рівності сторін у процесі і не
обмежив їх у свободі подання ними
доказів судовому органу.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, кожен при вирішенні судом
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на судовий розгляд
упродовж розумного строку.

За таких обставин справи, заява
апелянта про застосування апеляційною
інстанцією правил про позовну давність
не підлягає розгляду.

Щодо заявлених позовних вимог, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про задоволення
позову частково, з огляду на наступне.

Пунктом 36.4 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
передбачено, що виплата страхового
відшкодування здійснюється
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна, сплатили страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, лікування потерпілих та
інші послуги, пов'язані з
відшкодуванням збитків.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач належним чином
виконав умови договору страхування та
виплатив потерпілій особі, ОСОБА_5,
страхове відшкодування у розмірі
13350,73грн.

Виплата страхового відшкодування
страхувальнику, в силу ст. 993 ЦК України,
є юридичним фактом, з яким закон
пов'язує виникнення у страховика у
межах фактичних витрат права вимоги,
яке страхувальник має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Аналогічним чином вирішено вказане
питання і у статті 27 Закону України
«Про страхування», за приписами якої до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Внаслідок виплати власнику автомобіля
13350,73грн. у позивача виникло право в
силу ст. 993 ЦК України на вимоги про
відшкодування шкоди у порядку регресу
особі, яка завдала шкоди.

Таке право позивач може реалізувати,
звернувшись за виплатою і до страхової
компанії (відповідача), яка
застрахувала цивільну
відповідальність особи, яка завдала
шкоди, на підставі Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», адже за змістом ст. 3 цього
Закону одним із принципів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
гарантоване забезпечення
відшкодування шкоди потерпілим
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено,що у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з витягом з централізованої
бази даних Моторного (транспортного)
страхового бюро України (а.с. 47, т. 1),
підтверджено, що станом на 11.08.2009р. (дата
ДТП), транспортний засіб - автомобіль
марки «Mazda» (д.н. НОМЕР_2), яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди застрахованому у позивача
автомобілю марки «Mitsubishi» (д.н. НОМЕР_1),
взято на страхування ПАТ «Український
страховий дім» про що укладено договір
(поліс) обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів серії ВС №4757857.

Відповідачем не представлено договору
(полісу серії ВС №4757857) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів що укладений з
власником автомобіля «Mazda» (д.н. НОМЕР_2),
за участю якого сталась ДТП 11.08.2009р. Між
тим, укладення зазначеного договору
підтверджено витягом з
централізованої бази МТСБУ.

Отже, в даному випадку саме відповідач,
як страховик
цивільно-правової відповідальності
автомобіля марки «Mazda» (д.н. НОМЕР_2) під
керуванням ОСОБА_4 (особи, яка визнана
винною у спірній ДТП) має
відшкодовувати збитки, що були завдані
внаслідок спірної ДТП, а позивач як
особа, яка виплатила страхове
відшкодування особі, якій завдано
збитків внаслідок спірної ДТП, набув
право вимоги, яке ця особа, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що розмір страхового
відшкодування, яка підлягає до
стягнення з відповідача на користь
позивача становить суму у розмірі
12840,73грн.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для зміни або
скасування прийнятого судом першої
інстанції рішення у даній справі, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а оскаржений
судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на апелянта
(відповідача).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Український
страховий дім» на рішення
Господарського суду міста Києва від
23.04.2014р. у справі №910/4995/14 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 23.04.2014р. у справі
№910/4995/14 - без змін.

2.Матеріали справи №910/4995/14 повернути до
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
О.В. Агрикова

С.А. Пашкіна