ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р.
Справа № 42/86-09 (29/421-07)

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пуль О.А., суддя Хачатрян В.С.,
суддя Шевель О. В.

при секретарі Литвиновій К.О.,

за участю представників сторін:

позивача - ліквідатор арбітражний
керуючий Беспалов В.Г., свідоцтво від
16.04.2013 р. НОМЕР_1, ухвала господарського
суду Харківської області від 16.04.2013 р.;

відповідача - представник ОСОБА_2 за
довіреністю від 07.10.2013 р.;

третіх осіб- представники не зявилися;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача -
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.
Харків, (вх.1995Х/2-7) на рішення
господарського суду Харківської
області від 25.06.2014 року у справі №
42/86-09,

за позовом - Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Маяк», с. Феськи,

до відповідача - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3, м.Харків,

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача:

1. Харківська міська рада, м.
Харків,

2. КП « Харківське міське БТІ», м.
Харків,

про виселення та визнання права
власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 25.06.2014 року
(колегією суддів у складі: головуючого
судді Яризько В.О., судді Лавренюк Т.А.,
судді Бринцева О.В.) позовні вимоги
задоволено. Визнано за
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Маяк»
право власності на магазин,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 135,7 кв.м.

Постановлено виселити фізичну особу -
підприємця ОСОБА_3 з магазину,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 на користь
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Маяк»
державне мито в загальній сумі 102,00 грн.,
витрати на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу у сумі
118,00 грн.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 на користь державного бюджету
України судовий збір у сумі 2 783,00 грн.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 25.06.2014 року у
справі № 42/86-09 повністю і прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а саме, статей 256-261, 267, 331, 334, 391, 392
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про власність» (який діяв
станом на час виникнення спірних
правовідносин) та статей 22, 32-36, 80
Господарського процесуального кодексу
України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на те, що судом першої
інстанції при новому розгляді справи
факти наявності та набрання чинності
постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 10.09.2008 року у справі
№ 2-А-165/08 як підстави повернення справи
на новий розгляд не досліджувались. Між
тим, по справі № 2-А-165/08 судова
постанова скасована ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.12.2008 року,
яка існувала і набрала чинності станом
на час винесення Вищим господарським
судом України ухвали від 14.04.2009 року.
Також, скаржник не погоджується з
оцінкою, наданою господарським судом
договору № 269 від 01.07.1995 року про
безоплатну передачу майна державою
Україна у процесі приватизації. Він
вказує, що матеріали справи містять
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 11.02.2004 року по
справі № 11/434- 03, згідно зі змістом якої
нежитлова будівля у власність СТОВ
«Маяк» не переходила, а договір оренди
із ТОВ «Металіст-Ветеран» 01.09.2001 року
укладено щодо неіснуючої будівлі.
Проте, оцінка цього доказу зведена
судом до встановлення факту, що спір
відбувався між іншими сторонами, тоді
як предмет спору був той же самий -
спірна будівля, невідомо якої площі,
невідомо за якою адресою. Апелянт
вважає, що позивачем не доведено
наявність у нього об'єкта нерухомості
станом на 1995-2003 роки.

Апелянт не погоджується з тим, що суд не
задовольнив його клопотання про
застосування позовної давності, яке
обґрунтовано тим, що позивач звернувся
до суду з позовом, що є предметом
розгляду у цьому провадженні, лише у
липні 2007 року. Постанова про визнання
банкрутом СТОВ «Маяк» винесена 22.01.2004
року у справі № Б-31/162-02. Станом на день
винесення вказаної постанови у
банкрута - СТОВ «Маяк», були відсутні не
лише документи, які б підтверджували
право власності на нерухомість -
нежитлову будівлю літ.А-1 загальною
площею 135,7 кв.м, розташовані в АДРЕСА_1,
а й документи, що підтверджували б
право власності на нерухомість за
іншою адресою. У процесі розгляду
господарським судом Харківської
області скарги ОСОБА_3 на дії
ліквідатора стало відомо, що
сформовані у 2002-2005 роках матеріали
справи про банкрутство містять
інформацію про відсутність у позивача
будь-якого магазину, а тим більше
зареєстрованого права власності на
магазин на Олексіївському ринку у м.
Харкові.

Також, судом першої інстанції, не взято
до уваги, що в матеріалах справи
відсутні докази правонаступництва
СТОВ «Маяк» після КСП «Пролетар
Харківщини». Не надано оцінки доказам
наявності права власності у ОСОБА_3 -
свідоцтва про право власності від
22.07.2003 року, виданого виконавчим
комітетом Харківської міської ради, на
підставі розпорядження Харківського
міського голови № 1758. Вказане
розпорядження у судовому порядку не
визнано недійсним, не скасовано. Іншим
документом - рішенням № 701 від 16.07.2003
року - затверджено акт введення будівлі
до експлуатації. Це рішення також не
визнано недійсним, не скасовано. ОСОБА_3
оформлено договір оренди земельної
ділянки, кадастровий номер 631013600:14:007:0049
відповідно до проекту землеустрою,
площею 0,0012 га.

Апелянт наполягає на тому, що позивачем
заявлені позовні вимоги у порядку,
зазначеному в уточненому позові, а саме
- спочатку про виселення відповідача, а
вже потім - про визнання права
власності. Отже, на його думку, правові
підстави для виселення власника без
його згоди з належного йому на праві
власності нерухомого майна чинним
законодавством не передбачені.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, вважає доводи відповідача
безпідставними, а скаргу як таку, що не
підлягає задоволенню, посилаючись на
те, що свідоцтво на право власності як
єдиний документ відповідача, яким
обґрунтовуються доводи, отримано
ОСОБА_3 шляхом шахрайства. І це
зафіксовано у постанові
Червонозаводського РВ ХМУ УМВС України
від 17.05.2006 року, яка, на думку позивача, є
чинною, не спростованою та не
скасованою. Окрім того, вважає, що у
матеріалах цієї справи є достатньо
доказів, які однозначно вказують на
існування права власності позивача на
спірну будівлю.

У судове засідання в якості
представника позивача зявилася ОСОБА_4,
яка надала довіреність від 24.06.2014 року,
видану ліквідатором позивача.
Враховуючи приписи статті 3-1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», яка
встановлює можливість залучення
ліквідатором спеціалістів лише на
підставі договору, з огляду на
відсутність укладеного між
ліквідатором боржника та громадянкою
ОСОБА_4 договору, колегія суддів вважає
неможливим залучити в якості
представника позивача громадянку
ОСОБА_4 до участі у справі.

Враховуючи, що третті особи у судове
засідання не зявилися, відзивів на
апеляційну скаргу не надали, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу за відсутності їх представників
за наявними матеріалами.

До початку судового засідання
представник апелянта заявив
клопотання про призначення виїзного
судового засідання за адресою: АДРЕСА_1,
для огляду будівлі в порядку статті 39
Господарського процесуального кодексу
України.

Колегія суддів дійшла висновку про
розгляд клопотання про призначення
виїзного засідання після
заслуховування учасників процесу по
суті справи.

Також, представником апелянта заявлено
клопотання про відкладення розгляду
справи, пославшись на необхідність
ознайомлення з матеріалами справи.

Розглянувши клопотання про
відкладення розгляду справи, колегія
суддів вважає його необґрунтованим,
оскільки представник відповідача не
був позбавленмй можливості
скористатися своїми процесуальними
правами під час розгляду справи у суді
першої інстанції, а також до початку
розгляду справи в апеляційному суді.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлених обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши в порядку статті
101 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
встановила наступне.

У серпні 2007 року до господарського суду
Харківської області звернулося СТОВ
«Маяк» з позовною заявою до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, в якій просило
виселити його з будівлі магазину,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, літ
А-1, площею 135,7 кв.м, та вселити в
зазначену будівлю СТОВ «Маяк» ( а.с. 2
т.1).

У вересні 2008 року позивач надав
доповнення до позовної заяви, в яких
просив визнати право власності СТОВ
«Маяк» на магазин за адресою: АДРЕСА_1 (
а.с.12-15 т.2).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 21.11.2008 року в
позові відмовлено повністю ( а.с. 110-111
т.2).

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 19.01.2009 року
рішення господарського суду
Харківської області від 21.11.2008 року у
даній справі залишено без змін ( а.с.152-154
т.2).

Постановою Вищого господарського суду
України від 14.04.2009 року рішення
господарського суду Харківської
області від 21.11.2008 року та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 19.01.2009 року у
справі № 29/421-07 скасовано. Справу
№ 29/421-07 передано на новий розгляд до
господарського суду Харківської
області ( а.с.257-259 т.2).

При цьому, Вищим господарським судом
України зазначено, що при
постановленні оскаржуваних судових
рішень суди першої та апеляційної
інстанції не дослідили договір № 269 від
01.07.1995 року про безоплатну передачу
майна державою Україна у процесі
приватизації. Також, суду вказано
надати правову оцінку постанові
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 10.09.2008 року у справі №
2-А-165/08, відповідно до якої визнано
протиправним та скасовано в частині, що
стосується ОСОБА_3, рішення Харківської
міської Ради ХІІІ сесії ХХІУ скликання
від 30.04.2003 року № 102/03 «Про надання
дозволів на розмішення об*єктів»,
рішення Харківської міської Ради ХХУ
сесії ІУ скликання від -06.10.2004 року №
153/04 «Про припинення та надання в
користування земельних ділянок
юридичним та фізичним особам»,
розпорядження Харківського міського
голови від 22.07.2003 року № 1758 «Про видачу
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно», копія якої була додана
до касаційної скарги.

З травня 2009 року до постановлення
оскаржуваного рішення розгляд даної
справи відкладався, провадження у
справі зупинялося, поновлялося,
призначалися експертизи.

25.06.2014 року постановлено оскаржуване
судове рішення. При цьому,
задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що спірна будівля
побутована в 1990 році, а відповідачем не
доведений факт такого будівництва в 2000
році.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого господарського
суду, виходячи із наступного.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу
України встановлено, що правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Частиною 6 статті 319 Цивільного кодексу
України встановлено, що Держава не
втручається у здійснення власником
права власності.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 345 Цивільного кодексу України
встановлено, що фізична обо юридична
особа може набути право власності у
разі приватизації державного майна та
майна, що є в комунальній власності.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, і цього не спростовано в
апеляційній інстанці,ї у 1987 році
радгоспом "Пролетарій Харківщини"
побудовано і встановлено на території
Олексіївського ринку м. Харкова, за
адресою: АДРЕСА_2, магазин у вигляді
металевого павільйону для торгівлі
овочевою продукцією. Цей павільйон
узято на баланс радгоспу згідно
інвентаризаційної картки № 6 основних
засобів (т. 2 а.с. 39).

У 1990 році павільйон було
реконструйовано.

Реконструкція павільону
пілтверджується договором підряду від
1990р., укладеним між радгоспом
"Пролетарій Харківщини" та будівельною
фірмою "Ретро" ПТЦ "Харьковчанка" (т. 2
а.с. 40-42), кошторисом на реконструкцію
магазину (т. 2 а.с. 43-50).

Відповідно до договору та кошторису
бригадою будівників укріплено
фундамент, павільйон обкладено цеглою,
споруджена шиферна покрівля та
підведені комунікації: електроенергія,
каналізація, тепло і водопостачання.
Згідно з актом від грудня 1990р. робочою
комісією радгоспу "Пролетарій
Харківщини" прийняті виконані роботи
по будівництву магазина - павільйону в
м. Харкові, комісія дійшла висновку, що
роботи виконані в повному обсязі у
відповідності з робочим проектом та
кошторисною документацією, об'єкт може
бути введений в експлуатацію (т. 2 а.с.51).

У подальшому, межі землекористування
радгоспом погоджено з міським
управлінням архітектури і складено
відповідний акт, підписаний КСП
"Пролетар Харківщини та управлінням
архітектури (т. 2 а.с. 68-69).

Наявність та розташування магазину
"Овочі та фрукти" радгоспу "Пролетарій
Харківщини" зазначено у технічному
звіті 1994 року Олексіїівського ринку на
плані зовнішніх меж землекористування
(т. 2 а.с. 54).

01.07.1995р. між Регіональним відділенням
Фонду державного майна Українги по
Харківській області (продавець) та
товариством покупців - членів
трудогово колективу радгоспу
«Пролетарій Харківщини» (покупець),
укладено договір № 296 безоплатної
передачи державного майна цілісного
майнового комплексу радгоспу
«Пролетарій Харківщини», відповідно до
умов якого продавець зобов'язався
передати у власність покупця державне
майно цілісного майнового комплексу
радгоспу «Пролетарій Харківщини», а
покупець зобов'язався прийняти вказане
майно. Згідно п.3.4 договору покупець
становиться правоприємником майнових
прав і обов'язків продавця ( а.с. 55-58 т.2).

Отже, в процесі приватизації магазин №
1 безоплатно передано фондом на баланс
радгоспу.

Відповідно до п. 3.1 договору право
власності на державне майно переходить
до покупця з моменту кладення даного
договору та його нотаріального
посвідчення.

У грудні 1995р. радгосп "Пролетарій
Харківщини" реорганізовано в
Колективне сільськогосподарське
підприємство "Пролетарій Харківщини" (в
подальшому КСП «Пролетар Харківщини»).

Знаходження магазину на території
Олексіївського ринку м. Харкова станом
на 1999 рік підтверджується також
технічною довідкою меж земельної
ділянки в м. Харкові (т. 2 а.с. 52-53).

15.03.2000р. правонаступником КСП
"Пролетарій Харківщини" стало
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Маяк"
(позивач), що підтверджується статутом (
п.2.5) (т. 2 а.с. 59-61).

За актом від 20.03.2000р. КСП "Пролетарій
Харківщини" передало правонаступнику
СТОВ "Маяк" безоплатно на баланс
приміщення овочевого магазину за
адресою: АДРЕСА_2, площею забудови 152,2
кв.м, загальною площею 136,5 кв.м, який
побудований у 1990 році (т.2 а.с. 63).

З метою оформлення документів на
магазин № 1 СТОВ «Маяк» здійснив
інвентаризацію магазину та отримав на
нього 12.07.2000 року технічний паспорт
(а.с.64-67 т.2).

Відповідно до листа Регіонального
відділення Фонду Державного майна
України по Харківській області від
08.11.2011 за № 03-1 1325, згідно з яким за
договором безоплатної передачі
державного майна цілісного майнового
комплексу № 296 від 01.07.1995 радгоспу
"Пролетар Харківщини",
правонаступником якого є СТОВ "Маяк",
передано відповідно до матеріалів
інвентаризації (інвентаризаційний
опис № 2 основних засобів) будівлю
магазину № 1 за адресою: АДРЕСА_1, про що
регіональним відділенням ФДМУ по
Харківській області 25.10.2007 за № 12- 10882
внесені зміни в Перелік нерухомого
майна (тобто, магазин № 1 та будівля за
адресою: АДРЕСА_1, є тією самою будівлею)
(т. 2 а.с. 79).

З огляду на наведені норми права та
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновокм місцевого
господарського суду, що радгосп
"Пролетарій Харківщини", а в подальшому
- СТОВ "Маяк", на законних підставах
набули право власності на приміщення
магазину, розташованого на
Олексіївському ринку м.Харкова площею
забудови 152,2 кв.м, загальною площею 136,5
кв.м, який побудований у 1990 році.

Також, як убачається з матеріалів
справи, 31.10.2002р. СПД - фізична особа
ОСОБА_3 звернувся до Харківської
міської ради з проханням узаконити
самовільно побудований
магазин-пиріжкову, який розташований
по АДРЕСА_1 та межує з територією
Олексіївського ринку.

Пунктом 38 додатку до рішення 13 сесії
Харківської міської ради 24 скликання
від 30.04.2003 № 102/03 СПД - фізичній особі
ОСОБА_3 надано дозвіл на розміщення
самовільно побудованого
магазину-пиріжкової по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.
38-39).

27.06.2003р. магазин-пиріжкова ПП ОСОБА_3,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
прийнятий в експлуатацію, про що
складений акт державної технічної
комісії, затверджений рішенням
виконавчого комітету Харківської
міської ради від 16.07.2003р. № 701 (т. 1 а.с. 40,
42-43).

На підставі висновку КП "Харківське
міське бюро технічної інвентаризації"
№ 2329481 щодо можливості видачі СПД -
фізичній особі ОСОБА_3 свідоцтва на
право власності на нерухоме майно,
розташоване по АДРЕСА_1, на підставі п.
п. 10 п. "б" ст. 30 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, ст.ст. 42,
59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" 22.07.2003 р.
Харківським міським головою видано
розпорядження № 1758 про видачу СПД -
фізичній особі ОСОБА_3 свідоцтва про
право власності на нерухоме майно (т. 1,
а.с. 41).

22.07.2003 р. виконавчим комітетом
Харківської міської ради на підставі
вищенаведеного розпорядження видано
СПД - фізичній особі ОСОБА_3 свідоцтво
про право власності на спірне майно (т. 1
а.с. 14).

Вказане свідоцтво 23.07.2003 зареєстроване
в КП "Харківське міське бюро технічної
інвентаризації", реєстраційний номер
1970864 (т.1 а.с. 15).

09.02.2005р. між відповідачем та
Харківською міською радою укладений
договір оренди землі, яка знаходиться
за адресою : АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 248-253).

Судом встановлено, що 12.07.2000р. на
магазин по реалізації плодоовочевої
продукції по АДРЕСА_1 складений
технічний паспорт, в якому
фондоутримувачем зазначено СТОВ "Маяк".
В даному технічному паспорті визначені
такі технічні характеристики об'єкту:
загальна площа забудови 152,5 кв.м,
загальна площа та площа нежитлових
приміщень 136,5 кв.м, матеріал стін -
метал, цегла, рік побудови - 1990.
Технічний опис конструктивних
елементів : фундамент - цегляний, цоколь
- цегляний; зовнішні, внутрішні -
металевий каркас, металевий лист,
обкладено в 1 цеглу; перекриття,
капітальні стіни - цегляні в 0,5 цегли,
дах - шифер, односхилий; підлога -
плитка; зовнішня обробка - проста,
штукатурка, фасад - плитка; внутрішня
обробка - проста, штукатурка, шпалери,
плитка, інженерні комунікації -
центральні (т. 2 а.с. 64-67, т. 5 а.с. 115-122).

Крім того, в матеріалах справи
міститься технічний паспорт від
20.07.2000р. на будівлю, що розташована за
адресою : АДРЕСА_1, в якому
фондоутримувачем зазначено ПП
Головченка. У технічному паспорті від
20.07.2000р. містяться ті самі
характеристики будівлі, що і в
технічному паспорті від 12.07.2000р.,
зокрема, рік побудови - 1990 (т. 5 а.с. 123-131).

14.03.2003 р. на магазин-пиріжкову, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
виданий технічний паспорт ОСОБА_3, в
якому щодо вказаного об'єкту містяться
ті самі технічні характеристики, що і в
раніше виданих технічних паспортах на
вказану будівлю, однак зазначений рік
побудови - 2000 (т. 1 а.с. 44-48).

Листом вих. № 3901 від 04.12.2007р. КП
"Харківське МіськБТІ" повідомило
позивача про те, що при виготовлені
14.03.2003р. ПП ОСОБА_3 технічного паспорту
на будівлю літ. "А-1" був помилково
вказаний рік побудови об'єкту - 2000,
належні документи, які б
підтверджували дату побудови - 2000р., у
матеріалах інвентаризації відсутні, і
цей запис є необґрунтованим. Крім того,
в листі повідомляється, що згідно
наявних в КП "Харківське МіськБТІ"
відомостей технічний паспорт, виданий
12.07.2000р. СТОВ "Маяк", та технічний
паспорт, виданий 20.07.2000р. ПП ОСОБА_3,
оформлені на одну і ту ж спірну будівлю
1990 р. побудови, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 81).

Листом КП "Харківського міського бюро
технічної інвентаризації" за вих. № 252
від 20.06.2013р., зазначено, що порядок
проведення технічної інвентаризації
визначено "Інструкцією про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктові нерухомого майна",
затвердженої наказом Держбуду України
від 24.05.2001р. № 127, зареєстрованої в
Мін'юсті України 10.07.2001р. за № 582/5773 із
змінами та доповненнями. Цей порядок
поширюється і на будівлі, які є
самочинно побудованими. Параграф 9
"Інструкції" передбачає встановлення
року побудови об'єкта, без уточнення
методики. Відомості щодо року забудови
в матеріали інвентаризаційних справ
вносяться на підставі даних
забудовника (власника або користувача
нерухомого майна) (т. 4 а.с. 71).

Але, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те,що відомості, вказані у
цьому листі, не спростовують даних,
зазначених у технічних паспортах на
спірну будівлю від липня 2000 року,
оскільки Інструкція, на яку є посилання
в листі, не діяла під час складання
технічних паспортів у липні 2000 року, а
отже вже при складанні технічного
паспорту від 14.03.2003р., враховуючи дану
Інструкцію рік побудови спірної
будівлі був вказаний за даними ПП
ОСОБА_3, а саме, 2000, що було вказано
помилково, про що і повідомлено листом
за вих. № 3901 від 04.12.2007р.

Господарським судом при огляді
оригіналів інвентаризаційних справ на
об'єкти за адресами : АДРЕСА_2, та
АДРЕСА_1, встановлено, що за
інвентаризаційною справою за адресою:
АДРЕСА_2, обліковується об'єкт
нерухомості, який не має відношення до
предмету спору в даній справі; з
інвентаризаційної справи за адресою :
АДРЕСА_1, вбачається, що право власності
на спірне майно зареєстровано на ФОП
ОСОБА_3, потім на підставі рішення
господарського суду право власності
зареєстровано на СТОВ "Маяк", а після
скасування вказаного рішення
господарського суду право власності
знову перереєстровано на ФОП ОСОБА_3

Під час апеляційного провадження не
спростовано висновку суду першої
інстанції стосовно того, що приміщення
магазину, розташованого на
Олексіївському ринку м. Харкова, площею
забудови 152,2 кв.м, загальною площею 136,5
кв.м, отриманого СТОВ "Маяк" як
правонаступником КСП "Пролетарій
Харківщини", яке є правонаступником
радгоспу "Пролетарій Харківщини", є
тією самою будівлею, на яку набув право
власності ФОП ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності від
22.07.2003 р., та розташована така будівля за
адресою : АДРЕСА_1.

Даний висновок підтверджується
матеріалами справи, зокрема, листом
Головного управління містобудування,
архітектури та земельних відносин за
вих. № 1470 від 25.02.2004р., яким повідомлено
позивача стосовно відмови КП
"Міськпроект" виповнити обґрунтування
меж та розмірів земельної ділянки для
обслуговування магазину СТОВ "Маяк" по
АДРЕСА_2 а сааме, в листі зазначено, що
відповідно замовлення № 9-748 від 05.08.03р.
КП "Міськпроект" було виконано ПП
ОСОБА_3 обґрунтування меж та розмірів
земельної ділянки для оформлення права
користування по АДРЕСА_1, для
обслуговування та експлуатації не
житлової будівлі площею, орієнтовно 0,24
га. Виконана робота була видана
особисто ПП ОСОБА_3 07.08.2003 року. При
обстеженні ділянки, проведеної КП
"Міськпроект", встановлено, що будівля
по документам ПП ОСОБА_3 за адресою
АДРЕСА_1, і неповним документам СТОВ
"Маяк" за адресою АДРЕСА_2 є однією тією
самою (т. 2 а.с. 72).

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем в обґрунтування своєї
позиції по справі стосовно того, що
приміщення, на яке ФОП ОСОБА_3 набув
право власності на підставі свідоцтва
про право власності від 22.07.2003 р.,
побудовано в 2000 році, надані наступні
документи :

- довідка про вартість виконаних
підрядних робіт від 08.10.2000р. та акт
приймання виконаних підрядних робіт
від 08.10.2000р. щодо виконання будівельних
робіт приміщення кафе на
Олексіївському ринку, відомість
ресурсів від 18.07.2001р. (т. 4 а.с. 103-109);

- містобудівне обґрунтування від 2002р.,
видане КП "НТЦ Земельної інформаційної
системи", в якому зазначено, що
будівництво магазину було виконано на
протязі 2000-2001 років (т. 4 а.с. 98-99);

- експертний висновок ПП
"Спецстройпроект-1" про стан
будівельних конструкцій та
встановлення року будівництва
магазина-пиріжкової за адресою:
АДРЕСА_1, згідно з яким визначений рік
будівництва спірного об'єкту - 2000-2001
роки (т. 4 а.с. 74-82).

До матеріалів справи також доданий
технічний висновок про стан основних
конструкцій будівлі магазину по
АДРЕСА_1, складений Харківською
державною академією міського
господарства станом на 17.12.2002р., в якому
зазначено, що одноповерхова будівля
магазину по АДРЕСА_1, розташовано в
системі забудови торговими
підприємствами на території
Олексіївського ринку та
експлуатується з 1990 року (т. 5 а.с. 132-136).

Листом № 05-372 від 28.11.2007 року Харківська
національна академія міського
господарства повідомила позивача про
те, що, дійсно, в грудні 2002р. Харківською
державною академією міського
господарства на підставі листа і
технічного паспорта на будівлю від
20.07.2000р. фондоутримувача ПП ОСОБА_3
здійснювалось обстеження
об'єкта-магазину за адресою: АДРЕСА_1; з
метою визначення технічного стану
будівлі магазину і можливості
приймання цієї будівлі в експлуатацію.
В результаті виконаної
співробітниками академії роботи з
виїздом на місце встановлено, що
будівля магазину по АДРЕСА_1,
побудовано і експлуатується з 1990 року.
Несучі конструкції будівлі мають
двопрогонової металевий каркас.
Будівля в плані - прямокутне з
зовнішніми розмірами 12,30 м (фасад) і 12,40
м (бік). Стан будівельної частини
будівлі відповідає будівельним нормам
і не вимагає яких-небудь обов'язкових
капітальних або відновлювальних робіт.
Стан будівлі дозволяє продовжити його
експлуатацію. За результатами роботи
відповідно до ліцензії НОМЕР_2 від
19.10.2001 р. виконано технічний висновок,
який видано замовнику ОСОБА_3 (т. 2 а.с.
80).

Наданий до матеріалів справи
відповідачем лист Харківської
національної академії міського
господарства за вих. № 1617 від 28.05.2013р.,
містить відомості, що Харківською
національною академією міського
господарства розглянуті документи:
копія технічного паспорта від 14.03.2003
року; копія містобудівного
обґрунтування КП "НТЦ ЗІС"; копія
відповіді ХНУ будівництва та
архітектури, виходячи з яких фраза
"Будівля магазину по АДРЕСА_1,
побудовано і експлуатується з 1990 року"
виключається з Висновку про технічний
стан магазину по АДРЕСА_1, від грудня 2002;
- відповіді № 05-372 від 28.11.2007 року (т. 5 а.с.
73).

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
мотивуючи постановлене оскаржуване
рішення, правомірно зазначив, що
Висновок про технічний стан магазину
по АДРЕСА_1, складався станом на грудень
2002, на підставі наявних на той час
документів та діючих норм, а також
відповідно до технічного паспорту на
будівлю, виданого в липні 2000 року, а
отже в 2013 році неможливо враховувати
технічний паспорт від 14.03.2003р. для
здійснення яких-небудь висновків
станом на грудень 2002р., крім того, як
встановлено судом в технічному
паспорті від 14.03.2003р. помилково
зазначений рік будівництва 2000.

У листі Харківського національного
університету будівництва та
архітектури вих. № 12-03/1035 від 22.05.2013р.
повідомляється, що Випробувальна
лабораторія будівельних матеріалів,
виробів і конструкцій Харківського
національного університету
будівництва та архітектури не може
видати експертний висновок про точну
дату будівлі за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки приладова база для такого
аналізу відсутня.

Аналізуючи наведені відомості, колегія
суддів вважає, що даний лист не може
враховуватись при наданні висновку 2002
року, такий лист взагалі не може
враховуватись будь-якою іншою
організацією, що складає відповідний
експертний висновок, оскільки такий
лист не є нормативною базою або
документом, що встановлює технічні
правила та норми, а лише стосується
неможливості надання експертного
висновку Харківським національним
університетом будівництва та
архітектури.

Крім того, діючими нормами не
передбачена можливість внесення в 2013
році листом змін до Висновку про
технічний стан магазину по АДРЕСА_1,
складався станом на грудень 2002,
враховуючи, що такий висновок був
представлений до державних та інших
органів та був підставою для отримання
певних документів. Суд також звертає
увагу, що в листі Харківської
національної академії міського
господарства за вих. № 1617 від 28.05.2013р. на
адресу ФО П ОСОБА_3 зазначається про
внесення змін до листа вих. № 05-372 від
28.11.2007р. на адресу СТОВ "Маяк", що взагалі
неможливо.

На підставі викладеного суд першої
інстанції обгрунтовано не прийняв до
уваги посилання відповідача на лист
Харківської національної академії
міського господарства за вих. № 1617 від
28.05.2013р.

З огляду на вищевикладене,
проаналізувавши надані сторонами до
матеріалів справи документи, колегія
суддів вважає, що суд першої інстнації
правомірно і обґрунтовано дійшов
висновку, що спірна будівля побудована
в 1990 році, а відповідачем не доведений
факт такого будівництва в 2000 році.

Зокрема, технічні паспорти станом на
липень 2000 року (т. 5 а.с. 115- 131) містять
детальний опис будівлі, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, яка має площу
забудови 152, 5 кв.м, загальну площу 135,7
кв.м, що свідчить про наявність
вказаної будівлі, яка повністю
побудована та обладнана всіма
комунікаціями станом на липень 2000 року,
в той час коли документи, які надані
відповідачем в якості побудови
приміщення в 2000 році, датовані жовтнем
2000 року (т. 5 а.с. 41-47).

Зокрема, з акту приймання відповідачем
виконаних АТ "Будівельний торговий дім"
підрядних робіт за жовтень 2000 року, а
сааме, розділу 3 вбачається, що зовнішні
стіни виконані з цегли об'ємом 8,5 куб.м,
а відповідно до розділу 10 внутрішнє
оздоблення виконано штукатуркою по
цегляній кладці, при цьому, в даному
акті не зазначено про виготовлення та
встановлення металевого каркасу або
виконання робіт по металевому каркасу,
який фактично є несучою конструкцією
спірної будівлі.

У відомості ресурсів до Договірної
ціни від 18.07.2001р. відсутнє посилання на
закупівлю цегли та металевого каркасу.

Аналізуючи надані відповідачем
документи, а сааме, довідки про
вартість виконаних підрядних робіт від
08.10.2000р. та акт приймання виконаних
підрядних робіт від 08.10.2000р., відомості
ресурсів від 18.07.2001р., колегія суддів
дійшла висновку, що такі документи не
свідчать про здійснення будівництва
повністю спірної будівлі; не є
документами, що підтверджують
будівництво спірної будівлі. Крім
документів за жовтень 2000 року
відповідачем не надано інших
документів на підтвердження виконання
будівельних робіт та понесення витрат
на будівництво протягом 2000 року, не
надано доказів підведення
централізованих комунікацій до
спірної будівлі саме відповідачем, в
той час коли в технічних паспортах
містяться відомості про те, що спірна
будівля обладнана центральним
теплопостачанням, водопостачанням,
електрикою від міської мережі,
каналізацією станом на липень 2000 року,
такі документи не надавались
відповідачем і під час замовлення
висновків про технічний стан будівлі.

При цьому, з кошторису, що наданий
позивачем (т. 2 а.с. 43-50), вбачається, що
саме радгосп "Пролетарій Харківщини"
здійснював капітальну реконструкцію
будівлі в 1990 році, укріплював
фундамент, стіни, підводив комунікації
до будівлі тощо.

Отже, колегія суддів зазначає, що всі
технічні висновки про стан будівельних
конструкцій будівлі, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, а саме: містобудівне
обґрунтування від 2002 року (т. 5 а.с.54-55),
експертний висновок ПП
"Спецстройпроект-1" від 2013 року (т. 5 а.с.
15-23), висновок про технічний стан
будівельних конструкцій приміщення
магазина-пиріжкової від 2014р.; містять
наступний опис будівлі : приміщення
одноповерхове, прямокутне, з розмірами
12,40 х 12,30 м, площа забудови 152,5 кв.м,
загальна площа 135,7 кв.м, зовнішні та
внутрішні несучі стіни будівлі
магазина - пиріжкової виконані з білої
та червоної цегли по металевому
каркасу, крівля - шиферна, фундамент -
стрічковий бетонний, підлога - бетонна
стяжка та плитка, зовнішні стіни
обліцовані плиткою, внутрішні - плиткою
та штукатуркою. Даний опис відповідає
всім технічним характеристикам, що
зазначені в технічних паспортах від
липня 2000 року, в яких визначений рік
будівництва спірної будівлі 1990 року, а
також такі технічні характеристики
відповідають змінам, що були здійснені
радгоспом "Пролетарій Харківщини" під
час реконструкції металевого
павільйону, а також свідчить про те, що
металевий павільйон став основою для
спірного магазину - пиріжкової, який
був обкладений цеглою.

Усі технічні висновки про стан
будівельних конструкцій будівлі, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, а
сааме: містобудівне обґрунтування від
2002 року (т. 5 а.с.54-55), експертний висновок
ПП "Спецстройпроект-1" від 2013 року (т. 5
а.с. 15-23), висновок про технічний стан
будівельних конструкцій приміщення
магазина-пиріжкової від 2014р.; були
отримані на замовлення відповідача та
при їх виконання були враховані лише ті
документи, що були надані відповідачем,
однак зазначення в таких висновках про
те, що рік будівництва спірної будівлі -
2000, є помилковими та суперечать іншим
документам, які надані сторонами до
матеріалів даної справи.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Згідно ст. 86 ЦК Української РСР у
редакції 2003 року право власності - це
врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження майном. Право
власності в Україні охороняється
законом. Держава забезпечує
стабільність правовідносин власності.
Власність в Україні виступає в таких
формах: приватна, колективна,
державна. Усі форми власності є
рівноправними. Відносини власності
регулюються Законом України "Про
власність", цим Кодексом, іншими
законодавчими актами.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про
власність", який діяв станом на 2003 рік),
власник не може бути позбавлений права
на своє майно, крім випадків,
передбачених цим Законом та іншими
законодавчими актами України.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Підстави припинення права власності
передбачені ст. 346 ЦК України.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

З огляду на наведені норми права та
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що СТОВ
"Маяк" на законних підставах набуло
право власності на приміщення
магазину, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, яке побудовано в 1990 році. В
подальшому, відповідачем отримано
свідоцтво про право власності на дане
приміщення, однак отримання
відповідачем такого свідоцтва порушує
право власності позивача на спірне
приміщення, а отже порушене право
підлягає судовому захисту.

Щодо клопотання відповідача про
припинення провадження у справі,
оскільки спірна будівля на даний час
зруйнована, а отже предмет спору
відсутній, колегія суддів зазначає, що
зруйнування магазину, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, не свідчить про
відсутність спору між сторонами
стосовно права власності на таке
приміщення, встановлення власника
приміщення може мати значення для
вирішення питання відшкодування шкоди,
що завдана зруйнуванням, крім того
зруйнований об'єкт може бути
відновлено власником.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правомірно і обгрунтовано відмовив в
задоволенні клопотання відповідача
про припинення провадження у справі.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку,
що господарський суд правомірно визнав
обгрунтованими позовні вимоги про
визнання за СТОВ "Маяк" права власності
на магазин за адресою : АДРЕСА_1.

Як встановлено судом першої інстанції,
і цього не спростовано в апеляційній
інстанції, приміщенням магазину за
адресою: АДРЕСА_1, користується
відповідач, що ним не заперечується.

Статтею 387 Цивільного кодексу України
встановлено, що власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Відтак, враховуючи, що відповідач
користується майном, яке належить на
праві власності позивачу, керуючись
вищенаведеною нормою права, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
обґрунтованість вимоги позивача в
частині виселення з будівлі магазину,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, літ.
А-1.

Стосовно клопотання відповідача про
застосування строку позовної давності,
з посиланням на те, що про порушене
право позивач дізнався в лютому 2004 року
під час розгляду справи № 11/434-03,
зокрема, постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
11.02.2004р. у вказаній справі встановлено,
що нежитлова будівля за адресою
АДРЕСА_2, у власність СТОВ "Маяк" не
переходила, колегія суддів зазначає
таке.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Постанова Харківського апеляційного
господарського суду від 11.02.2004р. у
справі № 11/434-03, на яку посилається
відповідач, не містить вказівок про
порушення саме відповідачем права
власності позивача, що є предметом
спору в даній справі.

Позивач звертався за захистом свого
порушеного права з позовом до
Харківської міської ради про визнання
права власності.

Позивач вважав себе належним власником
спірної будівлі, до якої його не пускав
відповідач, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з позовом про
виселення відповідача зі спірної
будівлі.

В статті 268 ЦК України визначені вимоги,
на які позовна давність не поширюється,
однак такий перелік є невичерпним. У
частині другій цієї статті
передбачено, що законом можуть бути
встановлені також інші вимоги, на які
не поширюється позовна давність. Але в
деяких випадках позовна давність не
може поширюватись і на інші категорії
вимог, хоча про це прямо й не зазначено
у законі.

Так, позовна давність не може
поширюватися на вимоги про усунення
перешкод у здійсненні власником права
користування та розпоряджання своїм
майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в
такому разі йдеться про так зване
триваюче правопорушення. Отже, власник
може пред'явити такий позов у будь-який
час незалежно від того, коли почалося
порушення його прав.

Позивач лише під час розгляду даної
справи дізнався про отримання
відповідачем свідоцтва про право
власності на спірну будівлю, у зв'язку з
чим ним були подані доповнення до
позовної заяви, які були прийняті
судом, а отже про особу, яка порушує
його право власності, відповідач
дізнався в серпні 2008р., а доповнення до
позову подані 12.09.2008р.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду про те, що
позивачем не пропущений строк позовної
заяви при звернення з даним позовом до
суду.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
встановлені обставини справи та
висновки суду відносно права власності
на спірне приміщення, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
клопотання апелянта про призначення
виїзного засідання за адресою: АДРЕСА_1;
для огляду будівлі, у зв'язку з чим у
задоволенні цього клопотання слід
відмовити.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апелянта не
ґрунтуються на вимогах закону та
матеріалах справи, тому апеляційна
скарга не підлягає задоволенню у
повному обсязі, а оскаржуване рішення
господарського суду Харківської
області у справі № 42/86-09 ( 29/421-07 від
25.06.2014 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 99, 101, п.1 ч.1 статті 103, статті 105
Господарського процесуального кодексу
України, Харківський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 25.06.2014 року по
справі № 42/86-09 ( 29/421-07) залишити без
змін.

повний текст постанови складено 07.08.2014
р.

Головуючий суддя
Пуль О.А.

Суддя
Хачатрян В.С.

Суддя
Шевель О. В.