м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Технокомплекс і
Ко»до1. Приватного підприємства «Під
Ключ» 2. Публічного акціонерного
товариства «Артем-Банк»за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
сторонівідповідачів1. Товариство з
обмеженою відповідальністю «Енергія»
2. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хайтеч
Едвертайсмент»провизнання договору
недійснимГоловуючий суддя Босий В.П.
Судді Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача:Твердохлєбов О.В. від
відповідача 1:Василевський П.Ю.від
відповідача 2:Федоренко М.В.від третьої
особи 1:Кухар С.М.від третьої особи
Обставини справи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Технокомплекс і Ко»
(надалі - ТОВ «Технокомплекс і Ко»)
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
підприємства «Під Ключ» (надалі - ПП
«Під Ключ») та Публічного акціонерного
товариства «Артем-Банк» (надалі -
«Банк») про визнання договору
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
договір про відступлення права вимоги
№679, укладений 12.05.2011 р. між позивачем та
відповідачами, не відповідає нормам
чинного законодавства України, у
зв'язку з чим позивач вказує на
наявність підстав згідно ст.ст. 203, 215
Цивільного кодексу України для
визнання його недійсним.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.07.2013 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 31.07.2013 р. розгляд справи
відкладено на 11.09.2013 р. у зв'язку із
неявкою відповідачів та невиконанням
сторонами вимог ухвали суду.
05.08.2013 р. від представника позивача
надійшла заява про забезпечення
позову, в якій позивач просив суд
накласти арешт на об'єкт інвестування
загальною площею 478,41 кв.м, що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Щербакова, 52, накласти арешт на грошові
кошти відповідача, а також заборонити
відповідачу передавати у власність
відповідачу 1 спірний об'єкт
Судом в задоволенні заяви позивача про
вжиття заходів до забезпечення позову
відмовлено з огляду на недоведеність
позивачем існування підстав, з якими
приписи ст. 66 Господарського кодексу
України пов'язують можливість вжиття
судом відповідних заходів.
02.09.2013 р. від представника відповідача 1
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечував повністю з
огляду на те, що оспорюваний договір
було укладено сторонами з дотриманням
вимог чинного законодавства України.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.09.2013 р. вирішено розгляд
справи здійснювати колегіально у
складі трьох суддів.
Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
11.09.2013 р. для здійснення колегіального
розгляду справи визначено наступних
суддів: Босий В.П. (головуючий), судді:
Мандичев Д.В., Стасюк С.В.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.09.2013 р. справу прийнято до
свого провадження колегією суддів,
розгляд справи призначено на 07.10.2013 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 07.10.2013 р. у зв'язку
із перебуванням судді Босого В.П. у
на розгляд колегії суддів у складі:
Стасюк С.В. (головуючий), Мандичев Д.В.,
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.10.2013 р. справу прийнято до
свого провадження колегією суддів,
розгляд справи призначено на 28.10.2013 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 28.10.2013 р. у зв'язку
із поверненням судді Босого В.П. з
для розгляду колегії суддів у складі:
Босий В.П. (головуючий), судді Мандичев
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.10.2013 р. справу прийнято до
свого провадження колегією суддів.
29.10.2013 р. представником відповідача 2 до
господарського суду міста Києва подано
відзив на позовну заяву, в якому
відповідач 2 проти задоволення
позовних вимог заперечував повністю з
огляду на те, що на момент укладення
спірного договору позивачем було
повністю сплачено суму об'єкту
інвестування за договором про участь у
фонді фінансування будівництва №679 від
В судовому засіданні 28.10.2013 р. судом
оголошено перерву на 09.12.2013 р.
09.12.2013 р. представником позивача надано
до суду додаткові пояснення по суті
позовних вимог, в яких позивач як на
додаткову підставу для визнання
оспорюваного договору недійсним
посилався на перевищення керівником
товариства наданих їй статутом
повноважень під час підписання такого
В судовому засіданні 09.12.2013 р. судом
оголошено перерву на 25.12.2013 р.
25.12.2013 р. суддя Мандичев Д.В. звернувся
до в.о. Голови господарського суду
міста Києва Бойка Р.В. про виведення
його із складу колегії у зв'язку із
великою завантаженістю справами.
Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
25.12.2013 р. для здійснення колегіального
розгляду справи визначено наступних
суддів: Босий В.П. (головуючий), судді
Бойко Р.В., Підченко Ю.О.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.12.2013 р. прийнято до свого
суддів у складі: Босий В.П. (головуючий),
судді Бойко Р.В., Підченко Ю.О. та
призначено розгляд справи на 22.01.2014 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 р. залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідачів
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергія» та
відкладено розгляд справи на 13.02.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 13.02.2014 р. у зв'язку з
перебуванням судді Підченка Ю.О. у
відпустці для здійснення
колегіального розгляду справи
визначено наступних суддів: Босий В.П.
(головуючий), судді Бойко Р.В., Літвінова
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 р. справу прийнято до
свого провадження колегією суддів.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 р. відкладено розгляд
справи на 17.03.2014 р. у зв'язку із неявкою
представників відповідачів та третьої
В судовому засіданні, яке відбулось
17.03.2014 р., оголошено перерву до 31.03.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 31.03.2014 р. для
здійснення колегіального розгляду
справи визначено наступних суддів:
Васильченко Т.В. (головуючий), судді
Бойко Р.В., Літвінова М.Є., у зв'язку з
перебуванням судді Босого В.П. у
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 31.03.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів та
призначено до розгляду на 05.05.2014 р.
Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
05.05.2014 р. для здійснення колегіального
розгляду справи визначено наступних
суддів: Босий В.П. (головуючий), судді
Бойко Р.В., Цюкало Ю.В., у зв'язку з
поверненням судді Босого В.П. з
Ухвалами господарського суду міста
Києва від 05.05.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів, розгляд
справи відкладено на 02.06.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 р. залучено до участі у
справі Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хайтеч
Едвертайсмент» в якості третьої особи
2, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідачів,
розгляд справи відкладено на 23.06.2014 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 23.06.2014 р. справу
переда для розгляду колегії суддів у
складі: Бойко Р.В. (головуючий),
Літвінова М.Є., Цюкало Ю.В. у зв'язку із
перебуванням судді Босого В.П. у
відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів, розгляд
справи призначено на 28.07.2014 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 28.07.2014 р. для
здійснення колегіального розгляду
справи визначено наступних суддів:
Босий В.П. (головуючий), судді Літвінова
М.Є., Цюкало Ю.В., у зв'язку з поверненням
судді Босого В.П. з відпустки.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, на виконання вимог
ухвали суду надав пояснення по справі,
позовні вимоги підтримав та просив
задовольнити їх повністю.

В судове засідання представники
відповідачів з'явилися, надали
документи та пояснення по суті спору,
проти задоволення позовних вимог
заперечували повністю.

Представники третіх осіб в судове
засідання з'явилися, вимоги ухвали суду
виконали, в задоволенні позовних вимог
просили суд відмовити.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2011 р. між Банком (управитель) та ТОВ
«Технокомплекс і Ко» (довіритель) було
укладено договір про участь у фонді
фінансування будівництва №679 (надалі -
«Договір про участь у ФФБ»).

Відповідно до п. 1.1 Договору про участь
у ФФБ довіритель зобов'язується
передати управителю в управління
грошові кошти з метою отримання
довірителем у власність об'єкта
інвестування, а управитель
зобов'язується прийняти кошти на
рахунок ФФБ у довірчу власність та
здійснювати від свого імені за плату
управління цими коштами в порядку та на
умовах, передбачених правилами ФФБ.

Пунктом 1.4 Договору про участь у ФФБ
передбачено, що згідно цього договору
довіритель передає в довірчу власність
управителя грошові кошти у розмірі 100%
вартості об'єктів інвестування, що
складає 2 899 164,60 грн. з ПДВ та повинен
сплатити до 30.03.2011 р.

Згідно з п. 1.6 Договору про участь у ФФБ
після внесення довірителем першої
частки коштів до ФФБ, управитель видає
довірителю свідоцтво про участь у ФФБ,
що є підтвердженням участі довірителя
у ФФБ, в якому вказується графік
подальшого внесення довірителем
коштів до ФФБ та плановий термін
введення будинку в експлуатацію (IV
квартал 2010 р.), що знаходиться за
адресою: м. Київ,Ю вул. Щербакова, 52.

15.02.2011 р. сторонами було підписано
Додаткову угоду №1 до Договору про
участь у ФФБ, за змістом якої до моменту
повного та належного виконання
довірителем своїх зобов'язань по
кредитному договору №02/11 від 15.02.2011 р.,
довіритель не має права змінити об'єкт
інвестування, уступити свої права по
договору про участь у фонді
фінансування будівництва №679 від 29.10.2010
р. третім особам, частково або повністю
отримувати кошти, спрямовані до фонду
фінансування будівництва, а також
відмовитися від участі у фонді
фінансування будівництва.

Із матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору про участь у
ФФБ позивачем у період з 15.02.2011 р. по
18.02.2011 р. було внесено кошти на рахунок
Банку в якості сплати 100% вартості
об'єкту інвестування, що
підтверджується банківськими
виписками з рахунку позивача.

12.05.2011 р. між Банком (управитель), ТОВ
«Технокомплекс і Ко» (довіритель) і ПП
«Під Ключ» (новий довіритель) було
укладено договір відступлення права
вимоги №679 (надалі - «Договір»), згідно з
п. 1.1 якого відповідно до ст. 13 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю», статті 512 Цивільного
кодексу України та п. 2.4.2 Договору про
участь у ФФБ, довіритель уступає новому
довірителю право вимоги по договору
про участь у ФФБ.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що до
нового довірителя переходять права та
обов'язки довірителя, передбачені
договором про участь у ФФБ, а
управитель зобов'язується здійснювати
на користь нового довірителя
управління залученими коштами,
внесеними на умовах Договору про
участь у ФФБ з метою отримання новим
довірителем у власність об'єктів
інвестування (квартири №4, нежитлових
приміщень №№ 11, 13, 31) в сумі 2 899 164,60 грн.
на користь нового довірителя.

Відповідно до п. 1.4 Договору з моменту
його підписання довіритель втрачає
свої права по договору про участь у ФФБ.

Спір у справі виник у зв'язку із
оспорювання позивачем дійсності
Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Як на підставу для недійсності
Договору позивач вказує на те, що такий
правочин є фіктивним, оскільки за
змістом його умов одночасно з
укладення договору про відступлення
права вимоги відповідач 1 зобов'язався
укласти з відповідачем 2 новий договір
про участь у ФФБ, чого зроблено не було,
що свідчить про відсутність намірів
створення правових наслідків такого
правочину. Крім того, на думку позивача,
укладений Договір суперечить приписам
ст. 512 Цивільного кодексу України в
частині неможливості заміни кредитора
у зобов'язанні з огляду на положення
Додаткової угоди №1 до Договору про
участь у ФФБ.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників учасників
судового процесу, суд приходить до
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позовних вимог з огляду на
наступне.

По-перше, відповідно до ч. 1 ст. 234
Цивільного кодексу України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.

Згідно із п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до ч. 3 п. 3.11 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» №11 від 29.05.2013 р. у
розгляді відповідних справ суд має
враховувати, що ознака фіктивності має
бути притаманна діям усіх сторін
правочину. Якщо хоча б одна з них
намагалася досягти правового
результату, то даний правочин не може
визнаватися фіктивним. Позивач, який
вимагає визнання правочину недійсним,
повинен довести, що всі учасники
правочину не мали наміру створити
правові наслідки на момент його
вчинення.

Тобто, для встановлення фіктивності
правочину необхідно встановити
обставини щодо відсутності наміру в
учасників правочину створити правові
наслідки та наявності умислу сторін
такого правочину, що може полягати в
т.ч. в настанні несприятливих наслідків
для третіх осіб, а згідно приписів ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок доказування
фіктивності правочину покладається на
позивача. При цьому невиконання
сторонами певних умов правочину не
свідчить про його фіктивність.

Як вбачається із матеріалів справи,
15.02.2011 р. між ТОВ «Технокомплекс і Ко»
(позивальник) та Банком укладений
кредитний договір №02/11 (надалі -
«Кредитний договір»), за умовами якого
Банк надав позивачу кредит у розмірі 650
000,00 грн. з метою фінансування
будівництва нежитлових приміщень №№11,
13, 31 та квартири №4 у Фонді фінансування
будівництва за адресою: м. Київ, вул.
Щербакова, 52.

Таким чином, позивачем було отримано
кредит у відповідача 2 з метою
належного виконання умов п. 1.4 Договору
про участь у ФФБ.

Крім того, 21.02.2011 р. між ТОВ
«Технокомплекс і Ко» (іпотекодавець) та
Банком (іпотекодержатель) було
укладено договір іпотеки №02/11,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_14 за реєстровим №287.

Вказаним договором іпотеки було
забезпечено виконання іпотекодавцем
зобов'язань, що випливають з Кредитного
договору для фінансування будівництва
та придбання у власність квартир та
житлового приміщення.

Позивач стверджує, що після укладення
оспорюваного Договору, сторонам не
було вжито дій, що свідчать про
настання реальних наслідків такого
правочину.

В той же час суд відзначає, що листом
№14/04-132-02 від 12.05.2011 р. (дата укладення
Договору) Банк звернувся до приватного
нотаріусу Київського міського
нотаріального округу з метою зняття
заборони відчуження нерухомого майна,
що є предметом Договору про участь у
ФФБ, а саме квартири №4 та нежитлових
приміщень №№11, 13 та 31.

13.05.2011 р. приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_14 у зв'язку з виробничою
потребою на прохання Банку, а також у
зв'язку з повним виконанням позивачем
зобов'язань за Кредитним договором,
було знято заборону на відчуження
спірно нерухомого майна, про що внесено
відповідні записи до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна та Державного реєстру іпотек.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що дії Банку з ініціювання
процедури зняття заборони на
відчуження спірного нерухомого майна
(іпотеки) свідчить про вчинення ним дій,
спрямованих на виконання умов
оспорюваного Договору, а саме на
майбутнє набуття у власність об'єктів
Договору про участь у ФФБ відповідачем
1.

Більш того, суд враховує, що
ініціатором укладення оспорюваного
Договору був саме позивач, що
вбачається із заяви від 11.05.2011 р., згідно
якої ТОВ «Технокомплекс і Ко»
повідомило Банк про відступлення права
вимоги за Договором про участь у ФФБ на
користь ПП «Під Ключ».

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивачем належними та
допустимими доказами в розумінні ст.ст.
33, 34 Господарського процесуального
кодексу України не доведено наявності
умислу всіх сторін Договору на
укладення такого правочину без
створення реальних правових наслідків.

По-друге, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: 1) передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги); 2)
правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Кредитор у зобов'язанні може
бути замінений також в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»
система функціонування ФФБ передбачає,
зокрема, можливість здійснення
довірителем на умовах Правил ФФБ зміни
об'єкта інвестування, уступки права
вимоги за договором про участь у ФФБ
третім особам, часткового отримання
коштів з ФФБ.

Пунктом 2.4.2 Договору про участь у ФФБ
передбачено, що до запланованої дати
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію довіритель має право за
письмовою згодою управителя
відступити третім особам право вимоги
на отримання у власність об'єкта
інвестування.

Таким чином, умовами чинного
законодавства України та положеннями
Договору про участь у ФФБ було
передбачене на можливість ТОВ
«Технокомплекс і Ко» за згодою Банку
відступити третім особам (в даному
випадку - ПП «Під Ключ») право вимоги на
отримання у власність спірних об'єктів
нерухомого майна.

Стосовно твердження позивача про те, що
Додатковою угодою №1 від 15.02.2011 р. до
Договору про участь у ФФБ сторонами
було встановлено заборону на уступку
своїх прав та обов'язків іншим особам
суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

За змістом вказаної Додаткової угоди
№1 від 15.02.2011 р. до моменту повного та
належного виконання довірителем своїх
зобов'язань по кредитному договору
№02/11 від 15.02.2011 р., довіритель не має
права змінити об'єкт інвестування,
уступити свої права по договору про
участь у фонді фінансування
будівництва №679 від 29.10.2010 р. третім
особам, частково або повністю
отримувати кошти, спрямовані до фонду
фінансування будівництва, а також
відмовитися від участі у фонді
фінансування будівництва.

Тобто, її умовами дійсно було
встановлено заборону ТОВ
«Технокомплекс і Ко» на уступку свої
прав та обов'язків як довірителя за
Договором про участь у ФФБ, проте
виключно до моменту повного та
належного виконання зобов'язань за
Кредитним договором.

Матеріалами справи (банківські виписки
з рахунку позивача) підтверджується, що
позивачем було повністю погашено свої
грошові зобов'язання перед Банком у
період з 02.03.2011 р. по 11.05.2011 р., що також не
заперечувалося представниками сторін
в судових засіданнях.

При цьому, оспорюваний Договір було
укладено між позивачем та
відповідачами 12.05.2011 р., тобто на
наступний день після повного та
належного виконання довірителем своїх
зобов'язань по Кредитному договору.

Відтак заборона, встановлена умовами
Додаткової угоди №1 від 15.02.2011 р., на
день укладення сторонами Договору вже
не діяла, а тому твердження позивача
про невідповідність Договору приписам
ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України є
безпідставним.

Крім того, наявним в матеріалах справи
протоколом загальних зборів учасників
ТОВ «Технокомплекс і Ко» №12 від 24.01.2011
р. спростовуються посилання позивача
на відсутність у директора товариства
повноважень на підсипання спірного
Договору, оскільки рішенням загальних
зборів товариства було надано
директору ТОВ «Технокомплекс і Ко»
Ковальчук Н.Л. (яка підписала Договрі)
повноваження з підписання договорів
про участь у ФФБ та інших документів та
правом надання право установчих
документів.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Суд відзначає, що позивач не надав до
суду доказів, які б підтверджували той
факт, що Договір суперечить нормам
Цивільного кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства, а
також не довів відсутність необхідного
обсягу цивільної дієздатності
будь-якої з осіб, яка вчинила спірний
правочин та не спрямованість будь-якої
зі сторін на реальне настання правових
наслідків, обумовлених спірним
правочином.

Таким чином, позивачем не доведено, а
судом не встановлено обставин з якими
положення статей 203, 215 Цивільного
кодексу України пов'язують можливість
визнання Договору недійсним.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог з викладених у позові
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технокомплекс і Ко»
правових підстав необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технокомплекс і Ко»
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 30.07.2014 р.

Головуючий суддя
В.П. Босий

Судді
М.Є. Літвінова

Ю.В. Цюкало