ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2014 р.
Справа № 914/1553/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Ічнянський
молочно-консервний комбінат", м. Ічня,
Чернігівська область;

до відповідача: Приватного
підприємства "Мокоша", м. Львів;

про: стягнення 25 850 грн. 64 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: не з'явився;

відповідача: Денькович М.В. -
представник на підставі доручення б/н
від 16.05.2014 року.

Обставини розгляду справи. Ухвалою
суду від 05.05.2014 року прийнято до
розгляду позовну заяву та порушено
провадження у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Ічнянський молочно-консервний
комбінат" до Приватного підприємства
"Мокоша" про стягнення 25 850 грн. 64 коп.
Розгляд справи призначено на 20.05.2014
року.

У судове засідання 20.05.2014 року позивач
явки повноважного представника не
забезпечив, станом на момент судового
засідання до суду не повернулось
повідомлення про отримання позивачем
ухвали про порушення провадження у
справі, проте від позивача надійшов
лист про долучення до матеріалів
справи документів, витребуваних
ухвалою суду від 05.05.2014 року.
Представник відповідача проти позову
заперечив, подав витребувані судом
документи та відзив на позовну заяву.
Судом відкалдено розгляд справи на
10.06.2014 року.

У судовому засіданні 10.06.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав,
подав докази часткової оплати товару
відповідачем та акт звірки
взаєморозрахунків. Судом оглянуто
оригінали представлених представником
позивача документів. З метою надання
сторонам можливості подати додаткові
докази по справі, судом оголошено
перерву в судовому засіданні до 24.06.2014
року.

У судовому засіданні 24.06.2014 року
представник позивача подав пояснення
по справі та документи (копії якісних
посвідчень) для долучення до
матеріалів справи. Представник
відповідача подав клопотання про
продовження строку розгляду справи.
Судом продовжено строк розгляду справи
та відкладено її розгляд на 10.07.2014 року.

У судовому засіданні 10.07.2014 року
представник відповідача подав
клопотання про долучення доказів до
матеріалів справи. Представник
позивача у судове засідання не
з'явився, подав лист про долучення до
матеріалів справи документів на
виконання вимог ухвали суду.

З метою необхідності повного та
всебічного дослідження поданих
представниками сторін доказів судом
оголошено перерву в судовому засіданні
до 11.07.2014 року.

У судовому засіданні 11.07.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Представникам сторін, що брали участь у
судових засіданнях, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
їхніх прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представники
сторін відмовились.

Суть спору. Спір між сторонами виник у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань згідно з
дистриб'юторським договором. Публічне
акціонерне товариство "Ічнянський
молочно-консервний комбінат" (надалі по
тексту рішення - позивач, постачальник
згідно з договором) звернулося до
Приватного підприємства "Мокоша"
(надалі по тексту рішення - відповідач,
дистриб'ютор згідно з договором) про
стягнення 25 850 грн. 64 коп., з яких 12 968 грн.
36 коп. сума основного боргу, 1 134 грн. 01
коп. пеня, 2 607 грн. 17 коп. річні, 8 724 грн. 87
коп. штраф, 416 грн. 23 коп. інфляційні
втрати.

Укладаючи дистриб'юторський договір,
постачальник зобов'язався поставити
товар дистриб'ютору, а дистриб'ютор
зобов'язався здійснити його пряму
дистрибуцію за цінами та націнками, які
вказані у прас-листах постачальника
для відповідних категорій клієнтів.
Крім цього, обов'язком дистриб'ютора
визначено оплату за кожну отриману
партію товару протягом 21 одного
календарного дня з моменту отримання
товару.

Позивачем поставлено обумовлений
договором товар, однак відповідачем
оплачено прийняту продукцію лише
частково, у зв'язку з чим в останнього
виникла заборгованість, що стало
підставою для звернення з позовом до
суду.

Відповідач проти позовних вимог
заперечив, про що зазначив у відзиві та
поясненнях, зокрема, з тих підстав, що
частина поставленого товару була
неякісною та поставлена без
супроводжуючих документів (якісних
посвідчень), а решта товару
відповідачем оплачена.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. Між позивачем та
відповідачем 21.10.2013 року було укладено
дистриб'юторський договір № 197/13-Д
(надалі по тексту рішення - договір), за
умовами якого позивач зобов'язався
постачати відповідачу товар, який
відповідач зобов'язався своєчасно
оплачувати на умовах, визначених
договором.

Договором (п. 3) сторони визначили, що
постачання товару здійснюється шляхом
доставки товару постачальником на
склад дистриб'ютора за адресою м. Львів,
вул. Промислова, 50/52. Постачання
здійснюється окремими партіями, що
відпускаються представнику
дистриб'ютора, який має при собі
довіреність на отримання
товарно-матеріальних цінностей на його
ім'я та документ, що підтверджує особу
(паспорт). Доставка товару на склад
дистриб'ютора здійснюється за рахунок
постачальника транспортом
постачальника, датою постачання
вважається дата передачі товару
дистриб'ютору, зазначена у супровідних
документах, підписаних представниками
сторін. Заявка на постачання товару
має бути погоджена і оформлена через
територіального представника
постачальника, не пізніше, ніж за 5 днів
до дня поставки. В інших випадках
постачальник не несе відповідальність
за оперативність поставки товару.

На підставі заявки на поставку товару
від 22.11.2013 року, надісланої ОСОБА_2
(регіональним менеджером по Західному
регіону) із електронної пошти
ІНФОРМАЦІЯ_1 для відома керівництву ПП
«Мокоша» (копія листа із прикріпленим
файлом долучена до матеріалів справи),
позивачем поставлено відповідний
товар дистриб'ютору.

Факт поставки товару - молока
фермерського ультрапастеризованого
підтверджується видатковою накладною
від 27.11.2013 року МК- 026 грн. 66 коп.,
молока незбираного згущеного з цукром,
згущеного з какао з цукром, продукту
молоковмісного згущеного, молока
згущеного «Іриска», вершків згущених з
цукром підтверджується видатковою
накладною від 27.11.2013 року МК-00000921 на
суму 32 597 грн. 70 коп., що підписані
представниками обох сторін. Відтак,
загальна сума поставленого товару
становить 43 624 грн. 36 коп.

Як передбачено договором (п. 4) ціни на
товар, що продається за даним
договором, встановлюються в
українських гривнях. Ціни на кожну
партію товару зазначаються в
видаткових накладних, згідно з чинним
на дату відвантаження прайс-листа та
домовленостей сторін. Оплата за кожну
отриману партію товару здійснюється
дистриб'ютором у безготівковій формі
протягом 21 (двадцяти одного)
календарного дня з моменту отримання
товару. Сума за даним договором
встановлюється у розмірі суми усіх
накладних за даним договором, але не
менше, ніж 240 000 (двісті сорок тисяч)
гривень (в тому числі ПДВ - 40 000 гривень).

Як підтверджено платіжними
дорученнями № 1420 від 13.01.2014 року на суму
10 000 грн., № 1462 від 30.01.2014 року на суму 6 000
грн., до моменту звернення з позовною
заявою до суду (30.04.2014 року)
відповідачем оплачено поставлений
товар у сумі 16 000 грн. Однак, у процесі
розгляду справи представниками сторін
подано докази здійснення ще одного
платежу на суму 1 941 грн. 70 коп. згідно з
банківською випискою по рахунку
позивача від 13.05.2014 року (призначення
платежу - за товар згідно з дог. № 197/13-Д
від 21.10.2013 року) та платіжним дорученням
№ 1629 від 13.05.2014 року.

Згідно з видатковою накладною
(повернення) № ВП-0000018 від 05.03.2014 року
неякісний товар на суму 14 656 грн. 00 коп.
було повернуто постачальнику. Решту
неякісного молока «Фермерське»
(ультрапастеризоване) постачальник не
забрав і воно знаходиться на
зберіганні на складі ПП «Мокоша».

З урахуванням часткових проплат станом
на момент вирішення спору несплаченою
залишається сума в розмірі 11 026 грн. 66
коп.

Докази часткового чи повного погашення
решти боргу відповідачем у матеріалах
справи відсутні.

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення частково
з огляду на наступне.

Як встановлено судом вище, сторони
уклали дистриб'юторський договір, яким
визначили взаємні права та обов'язки, і
який за своєю правовою природою є
договором поставки та регулюється
нормами Цивільного та Господарського
кодексів України. У відповідності до ч.
2, 6 ст. 265 Господарського кодексу
України договір поставки укладається
на розсуд сторін; до відносин поставки,
не врегульованих Господарським
кодексом України, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму (ч.
1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Договором сторони визначили, що оплата
за кожну отриману партію товару
здійснюється дистриб'ютором у
безготівковій формі протягом 21
(двадцяти одного) календарного дня з
моменту отримання товару.

Факт поставки товару позивачем та
відсутність оплати відповідачем
сторонами не заперечується.

Стосовно вимоги про стягнення 12 968 грн.
01 коп. основного боргу за неоплату
поставленого товару, суд зазначає
наступне.

Представник відповідача стверджує, що
фактично підприємство не робило
замовлення на продукцію, так як
регіональний менеджер по західному
регіону ОСОБА_2 на свій розсуд зробив
заявку від імені ПП «Мокоша» і надіслав
її електронною поштою. Проте, укладення
дистриб'юторського договору та прийом
товару відповідачем свідчать про
поінформованість та згоду
дистриб'ютора на здійснення позивачем
поставки товару.

Заперечення відповідача про
відсутність обов'язку оплатити
отриманий товар зводяться до того, що
поставлений товар не якісний, так як до
нього не були додані належні
супроводжуючі документи, а саме
сертифікат якості на молоко, яке
поступило з датою виготовлення 05.08.2013
року та 20 і 25 серпня 2013 року. При
поставці було надано лише сертифікат
відповідності на консерви молочні,
продукти молочні та молоковмісні
згущені (23 найменування згідно з
додатком) та на продукти молочні
ультрапастеризовані: молоко
концентроване стерилізоване 8,6% жиру,
молоко питне ультрапастеризоване з
масовою часткою жиру 0, 5%, 1,5%, 2,5%, 2,6%, 2,7%,
3,2%, 3,5%, 4%, 5%, 6% з терміном дії з 08.10.2013 року
по 23.02.2017 року.

Представником позивача долучено до
матеріалів справи копії декларацій
виробника/якісних посвідчень № 2 від
05.08.2013 року та № 5 від 09.08.2013 року.
Стосовно інших сертифікатів
відповідності товару, то представником
відповідача не вказано конкретних
номера партії продукції, дати
виробництва продукції, по яких
сертифікати не додавалися, відтак, не
відомо, які саме документи маються на
увазі.

Умовами пункту 8.3 договору передбачено,
що приймання товару за якістю
здійснюється у відповідності з
Інструкцією про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення та товарів народного
споживання за якістю П-6, П-7 (надалі по
тексту рішення - Інструкція). У разі
виявлення невідповідності продукції
умовам договору за якістю або
кількістю дистриб'ютор зобов'язаний
скласти акт приймання-передачі за
участю водія перевізника та повідомити
постачальника про цей факт засобами
факсимільного зв'язку в день приймання.
Цей акт буде мати юридичну силу та буде
обов'язково прийнятий постачальником,
якщо уповноважений представник
постачальника не з'явився в указаний в
цьому пункті термін. Збитки по
доставці та поверненню такого товару у
повному обсязі несе постачальник.
Неякісний товар зберігається
дистриб'ютором до прибуття
представника постачальника, але не
більш, ніж 45 днів, якщо вартість такого
товару менша 1,5 тисяч, та 14 днів, якщо
вартість більша або дорівнює 1,5 тисячі
гривень, якщо постачальник не дав
письмову згоду на утилізацію такого
товару.

У відповідності з наведеними
положеннями договору, як встановлено
судом при дослідженні поданих
представниками сторін доказів, про
виявлені недоліки відповідач склав акт
від 29 листопада 2013 року, який підписали
директор Шкляр М.І. та регіональний
менеджер ПАТ «Ічнянський
молочно-консервний комбінат» ОСОБА_2 Зі
змісту акту вбачається, що у разі
неможливості реалізації такого молока
та у разі не усунення постачальником
недоліків у супроводжуючих документах,
дистриб'ютор поверне товар назад.
Строку, протягом якого представник
постачальника повинен з'явитися до
дистриб'ютора, як і вказівки про
необхідність його прибуття, у
складеному акті не зазначено.

Відповідно до п. 9 договору у випадку
виявлення дистриб'ютором неякісних
товарів, які не могли бути виявлені при
звичайному прийманні (п. 8.3. договору) на
протязі встановленого виробником та
вказаного в сертифікаті якості терміну
придатності товарів, дистриб'ютор має
право заявити постачальнику
відповідну претензію (рекламацію), яка
задовольняється при відсутності вини
дистриб'ютора. Договором визначено
порядок задоволення такої претензії.
Зокрема, дистриб'ютор направляє
відповідне письмове повідомлення
постачальнику та забезпечує
збереження неякісного товар) до
прибуття представника постачальника.
Уповноважений представник
постачальника з належним чином
оформленим дорученням зобов'язаний
прибути у 45-денний строк після
отримання повідомлення згідно п. 8.3 або
п. 9.2.2, якщо вартість неякісного товару
менше 1,5 тисяч гривень, та 14-денний
строк, якщо вартість неякісного товару
більша або дорівнює 1,5 тисячам гривень.

Продукція, що не відповідала умовам
договору щодо якості, взята позивачем
на відповідальне зберігання
відповідно до акта від 29.11.2013 року,
накладної на відповідальне зберігання
ТМЦ № ПН-00000001 від 29.11.2013 року та акта
звірки з контрагентом ПАТ «Ічнянський
молочно-консервний комбінат». 2 та 9
грудня 2013 року ПП «Мокоша» скерувало
ПАТ «Ічнянський молочно-консервний
комбінат» листи-повідомлення щодо
усунення недоліків у поставці
неякісного товару, що підтверджено
відмітками про отримання таких листів
ОСОБА_2 наручно 2 та 9 грудня 2013 року.
Наведене свідчить про дотримання
відповідачем порядку оформлення
зберігання неякісного товару,
передбаченого п. 9 договору.

Неповідомлення постачальника про
складення відповідного акту та
надіслання листів від 02.12.2013 року і
09.12.2013 року представником
постачальника заперечується, однак
підписи та відмітки про отримання
листів регіональним менеджером
спростовують такі твердження позивача.
Попри це, як передбачено п. 8.3 договору,
акт приймання-передачі, що
оформляється дистриб'ютором, повинен
складатися за участю водія
перевізника. А згідно з посадовою
інструкцією регіонального менеджера
ПІ 02.03.02 редакція 1 регіональний
менеджер відповідає за організацію
роботи регіональних торгівельних
представників, при їх введенні шляхом
систематизації ринку продажів, і
навчання РТП.

Згідно з п. 15.3., 15.6 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 року N 363, записи в акті
засвідчуються підписами
вантажовідправника
(вантажоодержувача) і водія.
Односторонні записи в акті як
вантажовідправника
(вантажоодержувача), так і водія
вважаються недійсними. Для засвідчення
складання акта на вільному місці
зворотного боку товарно-транспортної
накладної записується дата складання і
про що складений акт (наприклад, "Про
недостачу місць", "Про порушення пломби"
та ін.). Як встановлено з огляду
накладних № РМК-00000921 від 27.11.2013 року та
№ РМК-00000920 від 27.11.2013 року, на підставі
яких здійснювалося отримання вантажу,
та не заперечено сторонами, на таких не
міститься жодних відміток щодо
складання акту від 29.11.2013 року.

Відтак, акт від 29.11.2013 року, хоча і
фіксує виявлені недоліки, проте
складений не у відповідності з
наведеними вище вимогами.

Представник відповідача звертає увагу
на невідповідність періодам, за який
проводилася звірка взаєморозрахунків,
позивачем. Однак, у матеріалах справи
наявна копія акту звірки
взаєморозрахунків станом на січень 2014
року, підписаного представниками обох
сторін, згідно з яким заборгованість
становила 27 624 грн. 36 коп., і періоду
нарахування заборгованості з
урахуванням серпня 2013 року, про що
говорить представник відповідача,
немає. Наявний у матеріалах справи
також акт звірки, складений
відповідачем, за період 01.09.2013 року -
31.03.2014 року, з якого незрозуміло, чому
обраний саме такий період, якщо
дистриб'юторський договір сторони
уклали 21.10.2013 року. Так наведені
відповідачем твердження та подані
докази є суперечливими та до уваги
братися не можуть.

Суд також вважає, що безпідставним є
зауваження відповідача в частині
допущених помилок у назві
підприємства відповідача, оскільки це
жодним чином не впливає на поставку та
прийом товару сторонами, крім цього,
допущену описку постачальником у
подальшому було виправлено та
надіслано накладні відповідачу,
підтвердженням чого є запис № 4648 від
30.12.2013 року у журналі реєстрації обліку
вихідної кореспонденції позивача, а
також коригування кількісних і
вартісних показників до податкової
накладної від 27.11.2013 року, копія якого
долучена до матеріалів справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 269
Господарського кодексу України строки
і порядок встановлення покупцем
недоліків поставлених йому товарів,
які не могли бути виявлені при
звичайному їх прийманні, і пред'явлення
постачальникові претензій у зв'язку з
недоліками поставлених товарів
визначаються законодавством
відповідно до цього Кодексу. Також за
приписами ч. 6 ст. 269 Господарського
кодексу України постачальник
(виробник) зобов'язаний за свій рахунок
усунути дефекти виробу, виявлені
протягом гарантійного строку, або
замінити товари.

Ст. 678 Цивільного кодексу України
передбачені права покупця у разі
отримання товару неналежної якості: у
разі істотного порушення вимог щодо
якості товару (виявлення недоліків, які
не можна усунути, недоліків, усунення
яких пов'язане з непропорційними
витратами або затратами часу,
недоліків, які виявилися неодноразово
чи з'явилися знову після їх усунення)
покупець має право за своїм вибором
відмовитися від договору і вимагати
повернення сплаченої за товар грошової
суми; вимагати заміни товару. Тобто
законодавчими положеннями не
передбачено права покупця за договором
поставки відмовитися від оплати вже
поставленого товару. А товар
вважається поставленим з дати передачі
товару дистриб'ютору, зазначеної у
супровідних документах, підписаних
представниками сторін (пп. 3.3 договору).

Застосування положень ст. 671, 672
Цивільного кодексу України, на які
посилається представник відповідача, є
неможливим, оскільки оспорюється
якість поставленого товару, а не
асортимент, про який йдеться у
наведених статтях.

Враховуючи наведені положення та
встановлені обставини справи, суд
приходить до висновку, що
дистриб'юторським договором, заявкою
на отримання товару, видатковими
накладними та платіжними дорученнями,
описаними вище, підтверджується
виконання договірних зобов'язань
постачальником та неналежне виконання
обов'язку по оплаті відповідачем, що є
підставою для стягнення з останнього
суми заборгованості.

Як встановлено з матеріалів справи,
станом на момент прийняття рішення
судом за поставлений товар залишаються
несплаченими 11 026 грн. 66 коп., а не 12 968
грн. 01 коп., як зазначав позивач,
оскільки 1 941 грн. 71 коп. було сплачено
відповідачем після порушення
провадження у справі (платіжне
доручення від 13.05.2014 року).

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про необхідність припинення
провадження в частині стягнення 1 941
грн. 70 коп.

Крім суми основного боргу, позивач
заявляє до стягнення 1 134 грн. 01 коп.
пені, 2 607 грн. 17 коп. річних, 8 724 грн. 87
коп. штрафу, 416 грн. 23 коп. інфляційних
втрат. Вирішуючи зазначені вимоги, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У статті 610 Цивільного кодексу України
зазначається, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 статті
612 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Судом вище встановлено, що оплата за
кожну отриману партію товару
здійснюється дистриб'ютором у
безготівковій формі протягом 21
(двадцяти одного) календарного дня з
моменту отримання товару, тобто з 21.12.2013
року відповідач вважається таким, що
прострочив виконання грошового
зобов'язання.

Пеня, за визначенням частини третьої
статті 549 ЦК України, - це вид неустойки,
що забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232 ГК України.
Даним приписом передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції (п. 2.5 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Договором (п. 7.3) сторони визначили, що у
разі затримки оплати за товар,
відповідач сплачує позивачу пеню у
розмірі діючої подвійної облікової
ставки НБУ від несплаченої суми за
кожен день прострочення.

З огляду на вимоги частини першої
статті 47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

За період з 21.12.2013 року по 17.04.2014 року за
прострочення виконання зобов'язання
судом здійснено перерахунок пені та
встановлено, що стягненню підлягає
пеня у розмірі 1 112 грн. 79 коп.

У разі прострочення платежу більше, ніж
на 20 (двадцять) календарних днів
відповідач, окрім пені, сплачує
позивачу також штраф у розмірі 20% від
суми простроченого платежу (п. 7.3
договору).

Враховуючи момент прострочення
виконання зобов'язання 21.12.2013 року та
першу оплату, здійснену відповідачем
13.01.2014 року, 09.01.2014 року закінчився
20-денний термін, у зв'язку з чим
відповідачу у відповідності з умовами
договору позивачем правомірно
нараховано штраф у розмірі 8 724 грн. 87
коп.

Договором (п. 7.4) сторони також
встановили, що у разі невиконання
відповідачем грошових зобов'язань,
окрім відповідальності передбаченої
п.7.3 договору, відповідач зобов'язаний
оплатити позивачу суму невиконаного
зобов'язання з врахуванням
установленого індексу інфляції за весь
строк прострочення зобов'язання, а
також 30% річних від простроченої суми
невиконаного чи несвоєчасно
виконаного зобов'язання; сторони за
договором домовилися про те, що позовна
давність за вимогами, що витікають з
договору становитиме 3 роки, у тому
числі вимоги щодо стягнення неустойки
та штрафних санкцій.

У силу приписів статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові (абз. 4, 5 п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права»).

Сторони договору можуть зменшити або
збільшити передбачений законом розмір
процентів річних. Якщо укладеним
сторонами договором передбачено
збільшення розміру процентів у зв'язку
з простроченням сплати боргу, розмір
ставки, на яку збільшено проценти, слід
вважати іншим розміром процентів (п. 4.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Відповідно до здійсненого судом
перерахунку розмір річних та
інфляційних втрат є більшим, ніж той, що
зазначений позивачем, однак, не
виходячи за межі заявлених вимог, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача за прострочення виконання
зобов'язання 30% річних у розмірі 2 607 грн.
17 коп. та інфляційні втрати у розмірі 416
грн. 23 коп.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що заявлені вимоги є
правомірними, доведеними
представником позивача та не
спростовані представником
відповідача, подані на їх
підтвердження докази є достовірними та
достатніми для часткового задоволення
позову з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судові витрати у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України суд покладає на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80,
ст. ст. 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
"Мокоша" (79054, Львівська обл., місто
Львів, вул. С.Петлюри, будинок 2, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Ічнянський
молочно-консервний комбінат" (16703,
Чернігівська обл., Ічнянський район,
місто Ічня, вул. Вишнева, будинок 4, ) 11 026 грн. 66 коп. основного
боргу, 1 112 грн. 79 коп. пені, 8 724 грн. 87 коп.
штрафу, 2 607 грн. 17 коп. 30 % річних, 416 грн.
23 коп. інфляційних втрат та 1 808 грн. 73
коп. в рахунок відшкодування
сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог у частині
стягнення 21 грн. 22 коп. пені відмовити.

Провадження у справі в частині
стягнення 1 941 грн. 70 коп. основного
боргу припинити.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 21.07.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.