РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р.
Справа № 902/688/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Філіпова Т.Л.

судді
Савченко Г.І. ,

судді
Василишин А.Р.

при секретарі Карпець О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третіх осіб на стороні позивача - не
з'явилися

Прокурор - Кондратюк А. В.

розглянувши апеляційну скаргу
Прокурора міста Вінниці на рішення
господарського суду Вінницької
області від 11.06.13 р. у справі № 902/688/13

за позовом Приватного підприємства
"Агро-Текс Плюс", с. Глинськ,
Калинівського району Вінницької
області

до Сільськогосподарського
акціонерного товариства "Бродецьке"
відкритого типу по вирощуванню насіння
цукрових буряків, смт.Бродецьке,
Козятинського району, Вінницької
області

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: 1) Вінницької міської
ради

2) Головного управління
Держземагентства у Вінницькій області

3) Головного управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області

4) Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
нежитлові будівлі вартістю 545 562,24 грн.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 11.06.2013 р. у
справі №902/688/13 (суддя Лабунська Т.І.)
позов Приватного підприємства
"Агро-Текс Плюс" до
Сільськогосподарського акціонерного
товариства "Бродецьке" відкритого типу
по вирощуванню насіння цукрових
буряків про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нежитлові будівлі
вартістю 545 562,24 грн. задоволено
повністю.

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення, виходив з того, що позовні
вимоги відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, підтверджені належними
доказами.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Вінницької
області від 11.06.2013 р. у справі №902/688/13
Прокурор міста Вінниці подав
апеляційну скаргу в інтересах держави
в особі Вінницької міської ради,
Головного управління Держземагентства
у Вінницькій області, Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області та Вінницького
об'єднання державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області та
просить суд відновити строк на
апеляційне оскарження рішення
господарського суду Вінницької
області від 11.06.2013 р., суд скасувати
рішення господарського суду
Вінницької області від 11.06.2013 р. у
справі №902/688/13 та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог Приватного підприємства
"Агро-Текс Плюс" відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Прокурор міста
Вінниці посилається на ту обставину, що
в договорі купівлі-продажу (біржова
угода) від 28.12.2012 р. №12/127 відсутня така
його істотна умова, як кадастровий
номер земельної ділянки, на що суд
уваги не звернув.

Поряд з цим, прокурор зазначив, що
відповідно до ч.1 ст.188 ЗК України
державний контроль за використанням та
охороною земель здійснюється
уповноваженими органами виконавчої
влади по земельних ресурсах.

Відповідно до Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України
"Державне агентство земельних ресурсів
України є центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства, входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин".

На регіональному рівні регулювання у
сфері земельних відносин здійснює
головне управління земельних та його
структурні підрозділи. Одним з
основних завдань управління в галузі
земельних відносин є здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель та розгляду питань,
що належать до його компетенції.

Таким чином, Прокурор міста Вінниці
звертає увагу на те, що розгляд справи
за відсутності державного органу
Держземагенства в Вінницькій області
порушує права, як уповноваженого
державою органу в сфері регулювання
земельних правовідносин, забезпечення
використання земельних ресурсів у
передбачений законодавством спосіб та
розгляду питань, що належать до його
компетенції.

Крім того, Прокурор міста Вінниці
зазначає, що згідно п. 9 ст.1 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності та
фізичні особи, які придбавають
нерухоме майно.

Відповідно до п.8 ст.2 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» об'єктом
оподаткування є для платників збору,
визначених пунктом 9 статті 1 цього
Закону, - вартість нерухомого майна,
зазначена в договорі купівлі-продажу
такого майна.

Як визначено п.10 ст. 4 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» на обов'язкове
державне пенсійне страхування для
платників збору, визначених пунктом 9
статті 1 цього Закону встановлюється
ставка збору - 1 відсоток від об'єкта
оподаткування, визначеного пунктом 8
статті 2 цього Закону.

Статтею 3 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування платники збору, визначені
у частині другій цієї статті, сплачують
до Пенсійного фонду України в порядку,
визначеному законодавством України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 № 1740 затверджено Порядок
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій (надалі
Порядок).

Відповідно до п.15-1, 15-3 даного Порядку
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна сплачується
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності та фізичними особами, які
придбавають нерухоме майно, у розмірі 1
відсотка від вартості нерухомого
майна, зазначеної в договорі
купівлі-продажу такого майна.

Нотаріальне посвідчення договорів
купівлі-продажу нерухомого майна
здійснюється за наявності
документального підтвердження сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 49 Закону
України «Про нотаріат» нотаріус або
посадова особа, яка вчиняє
нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії, якщо особа, яка
звернулася з проханням про вчинення
нотаріальної дії, не внесла
встановлені законодавством платежі,
пов'язані з її вчиненням.

Відтак, прокурор звертає увагу, на те що
Постановою Кабінету Міністрів України
№106 від 16.02.2011 р. "Деякі питання ведення
обліку податків і зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджету"
встановлено, що Пенсійний фонд України
є органом, що контролює справляння
відповідних надходжень до бюджету,
забезпечує відповідно до
законодавства здійснення постійного
контролю за правильністю та
своєчасністю надходження до
державного та місцевих бюджетів
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів згідно з
переліком, а також ведення обліку таких
платежів у розрізі платників з метою
забезпечення повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів.

Окрім того, прокурор у апеляційній
скарзі, зазначив, що відповідно до п. 172.2
ст. 172 Податкового кодексу України
дохід, отриманий платником податку від
продажу протягом звітного податкового
року більш як одного з об'єктів
нерухомості, зазначених у пункті 172.1
цієї статті, або від продажу об'єкта
нерухомості, не зазначеного в пункті
172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню
за ставкою, визначеною пунктом 167.2
етапі 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 167.2 статті 167
Податкового кодексу України ставка
податку становить 5 відсотків бази
оподаткування щодо доходу.

Як визначено п.172.3 ст. 172 Податкового
кодексу України дохід від продажу
об'єкта нерухомості визначається
виходячи з ціни, зазначеної в договорі
купівлі-продажу, але не нижче оціночної
вартості такого об'єкта, розрахованої
органом, уповноваженим здійснювати
таку оцінку відповідно до закону.

Згідно п. 172.7 ст.172 Податкового кодексу
України одночасно з дією пункту 172.4
цієї статті, якщо стороною договору
купівлі-продажу, міни об'єкта
нерухомого майна є юридична особа чи
фізична особа - підприємець, така особа
є податковим агентом платника податку
щодо нарахування, утримання та сплати
(перерахування) бюджету податку з
доходів, отриманих платником податку
від такого продажу обміну).

За вчинення дій в інтересах фізичних та
юридичних осіб та видачу їм документів,
що мають юридичне значення,
справляється державне мито. Платники
державного мита і об'єкти справляння
державного мита, а також розміри ставок
державного мита визначені Декретом
Кабінету Міністрів України від 21 січня
1993 року № 7-93 «Про державне мито» (далі -
Декрет).

Як визначено ст.ст.1, 2, 3 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито» від 21 січня 1993 року
платниками державного мита на
території України є фізичні та
юридичні особи за вчинення в їхніх
інтересах дій та видачу документів, що
мають юридичне значення,
уповноваженими на те органами.

Ставки державного мита встановлюються
за посвідчення договорів, що
підлягають оцінці 1 відсоток суми
договору, але не менше 1
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Як визначено ст. 6 Декрету Кабінету
Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 «Про
державне мито» державне мито
сплачується за місцем розгляду та
оформлення документів і зараховується
до бюджету місцевого самоврядування.

Згідно ст.6 Закону України «Про місцеве
самоврядування» первинним суб'єктом
місцевого самоврядування, основним
носієм його функцій і повноважень
є територіальна громада села, селища,
міста. Відповідно до ст. 10 Закону
України "Про місцеве самоврядування"
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
прокурор звертається до суду в
інтересах держави в особі Вінницької
міської ради, Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області,
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області,
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області, як органів, уповноважених
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах,
враховуючи, що при розгляді даної
господарської справи вирішено питання
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на нежитлові будівлі,
вартістю 545 562,24 грн., без відповідних
правових підстав, що прямо суперечить
вимогам чинного законодавства,
безпосередньо стосується інтересів
держави, сторонами по справі не
сплачено жодних передбачених
законодавством платежів, державним
інтересам завдано шкоду, що полягає у
неотриманні обов'язкових податків та
зборів, державного мита.

Відтак, прокуратура м. Вінниці в
порядку ст. 29 ГПК України, ст. 36-1 Закону
України «Про прокуратуру», ст. 121
Конституції України, вважає рішення
Господарського суду Вінницької
області від 11.06.2013 незаконним.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
13.06.2014 р. відновлено Прокурору міста
Вінниці строк для подання апеляційної
скарги на рішення господарського суду
Вінницької області від 11.06.2013 р. у
справі №902/688/13, прийнято апеляційну
скаргу до провадження, справу
призначено до слухання, залучено в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Вінницьку міську
раду, Головне управління
Держземагентства у Вінницькій області,
Головне управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області та
Вінницьке об'єднання державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області.

Зобов'язано Прокурора міста Вінниці
надати апеляційному суду письмові
пояснення щодо підстав звернення з
позовом в інтересах держави в особі
Вінницької міської ради, Головного
управління Держземагентства у
Вінницькій області, Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області та Вінницького
об'єднання державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області з
обґрунтуванням, в чому полягає
правовий зв'язок саме цих органів
державної влади та місцевого
самоврядування з предметом позову та
порушеними правами держави.

20.06.2014 р. Приватне підприємство
"Агро-Текс Плюс" надало Рівненському
апеляційному господарському суду
відзив на апеляційну скаргу, у якому
зазначило, що рішення господарському
суду Вінницької області від 11.06.2013 р. по
справі №902/688/13 прийняте у
відповідності до чинного
законодавства України.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від 25
червня 2014 р. розгляд справи відкладено
та зобов'язано Вінницьку міську раду,
Головне управління Держземагентства у
Вінницькій області, Головне
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області та Вінницьке
об'єднання державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
надати апеляційному суду письмові
пояснення з обгрунтуванням правової
позиції щодо апеляційної скарги
прокурора та правової позиції
прокурора щодо визначення третіх осіб
в якості органів, уповноважених
здійснювати управлінські функції у
спірних відносинах.

16.07.2014 р. на виконання вимог ухвали
Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.06.2014 року по
справі №902/688/13 Головне управління
Держземагентства у Вінницькій області
надіслало пояснення, у якому зазначило,
що у відповідності до ст. 122 Земельного
кодексу України (в редакції Закону від
01.01.2013 року) центральному орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальним органам надано
повноваження щодо передачі земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення державної власності.

Наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
25.01.2013 року №40 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.02.2013
року за №260/22792, внесено зміни до
Положення про Головне управління
Держземагентства в області, яким
передбачено, що Головне управління
відповідно до покладених на нього
завдань: передає відповідно до закону
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Оскільки земельна ділянка на якій
розташовано нерухоме майно, відносно
якого виник спір, розташована на
території Бродецької сільської ради
Козятинського району, її державна
реєстрація здійснювалась у
встановленому порядку кадастровим
реєстратором Управління
Держземагентства у Козятинському
районі, а не Головним управлінням
Держземагентства у Вінницькій області.

Відтак, в Головному управлінні
відсутня інформація про оформлення
права на земельну ділянку на якій
розташовано нерухоме майно, відносно
якого виник спір, вказати про наявність
чи відсутність порушення інтересів
Головного управління Держземагентства
у Вінницькій області не можливо.

03.07.2014 р. Прокурор міста Вінниці
надіслав на адресу Рівненського
апеляційного господарського суду
додаткові пояснення по справі та
зазначає, що прокурор визначає, в чому
полягає порушення або загроза
порушення інтересів держави чи
громадянина, обґрунтовує необхідність
їх захисту.

При цьому інтереси держави можуть
збігатися повністю, частково, або не
збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді. Держава може вбачати
свої інтереси не тільки в їх
діяльності, але й в діяльності
приватних підприємств, товариств.

Поняття «орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах» означає орган, на
який державою покладено обов'язок щодо
здійснення конкретної діяльності у
відповідних правовідносинах,
спрямованої на захист інтересів
держави. Таким органом, відповідно до
статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України,
може виступати орган державної влади
чи орган місцевого самоврядування,
якому законом надано повноваження
органу виконавчої влади.

Беручи до уваги вищезазначене,
прокурор звернувся до суду з
апеляційною скаргою про захист
інтересів держави в особі Вінницької
міської ради, Головного управління
Дерземагенства у Вінницькій області,
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області,
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області, оскільки саме дані органи, в
структурі яких діють територіальні
органи, уповноважені державою
здійснювати відповідні функції.

Додатково прокурор просить суд взяти
до уваги, ст. 6 Декрету Кабінету
Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 «Про
державне мито» державне мито
сплачується за місцем розгляду та
оформлення документів і зараховується
до бюджету місцевого самоврядування.

У зв'язку з тим, що договір
купівлі-продажу (біржова угода)
оформлявся в м. Вінниці, прокуратурою м.
Вінниці апеляційну скаргу заявлено в
інтересах Вінницької міської ради.

Поряд з цим, прокурор зазначає, що
відповідно до ч.1 ст. 188 ЗК України
державний контроль за використанням та
охороною земель здійснюється
уповноваженими органами виконавчої
влади по земельних ресурсах.

Відповідно до Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України
«Державне агентство земельних
ресурсів України є центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства, входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин».

На регіональному рівні регулювання у
сфері земельних відносин здійснює
головне управління та його структурні
підрозділи. Одним з основних завдань
управління в галузі земельних відносин
є здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель та
розгляду питань, що належать до його
компетенції.

Таким чином, прокурор зазначає, що
розгляд справи за відсутності
державного органу Держземагенства в
Вінницькій області порушує права, як
уповноваженого державою органу в сфері
регулювання земельних правовідносин,
забезпечення використання земельних
ресурсів у передбачений
законодавством спосіб та розгляду
питань, що належать до його
компетенції.

Як визначено п.п. 4.11- 4.16 Положення про
Головне управління Держземагентства в
області, затверджене наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України 10.05.2012 № 258
Головне управління відповідно до
покладених на нього завдань у межах,
визначених законодавством, здійснює
землеустрій відповідно до Закону
України "Про землеустрій", у тому числі
забезпечує проведення інвентаризації
земель, проводить заходи з моніторингу
та охорону земель, здійснює ведення
державного земельного кадастру та
отримує інформацію про відведення
земельних ділянок, здійснює ведення
Поземельних книг та їх зберігання щодо
земельних ділянок, які знаходяться на
території міст та/або районів,
відповідні управління/відділи
Держкомзему в яких реорганізовані,
шляхом утворення відповідного
Головного управління, організовує
здійснення на відповідній території
робіт із землеустрою та оцінки земель,
що проводяться з метою внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру.

Згідно п.7 Положення про Головне
управління Держземагентства в області
Головне управління здійснює свої
повноваження як безпосередньо, так і
через територіальні органи
Держземагентства України нижчого
рівня та контролює їх діяльність.

Таким чином, оскаржуваним судовим
рішенням порушено інтереси держави в
особі Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області в
складі якого діє Управління
Держземагенства у Козятинському
районі.

Крім того, відповідно до Положення про
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
затверджені Постановою правління
Пенсійного фонду України 27.06.2002 N 11-2,
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
(далі - Управління) разом з управліннями
Пенсійного фонду України в районах,
містах, районах у містах, а також у
містах та районах утворюють систему
територіальних органів Пенсійного
фонду України (далі - Фонд), який є
центральним органом виконавчої влади.

Основними завданнями Управління є
забезпечення у відповідному регіоні
надходжень від сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, ведення обліку цих
надходжень, інших коштів відповідно до
законодавства.

Як визначено п.3 Положенням про Головне
управління Міндоходів у Вінницькій
області, затвердженого наказом
Міністерства доходів і зборів №44 від
17.04.2013, основним завданням управління є
забезпечення реалізації державної
податкової та державної митної
політики.

Головне управління здійснює
адміністрування податків та зборів,
єдиного внеску, а також ряд інших
завдань.

Із врахуванням викладеного, прокурор
наполягає на тому, що відбулося
порушення інтересів держави, існує
необхідність їх захисту, та зазначає,
що правильно визначив ті органи, які
уповноважені державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
29.07.2014 р. у справі №902/688/13 змінено склад
колегії, окрім заміни головуючого
судді, змінено склад суду, визначено
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин
А.Р., суддя Савченко Г.І.

У судовому засіданні прокурор
Кондратюк А.В. підтримала доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
надала пояснення на обгрунтування
своєї правової позиції. Вважає, що
рішення господарського суду
Вінницької області від 11.06.13 р. у справі
№902/688/13 є незаконним та таким, що
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати і прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог Приватного
підприємства "Агро-Текс Плюс" відмовити
повністю.

Представники сторін та третіх осіб в
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду апеляційної
скарги, про що свідчать повідомлення
про вручення поштових відправлень,
наявні в матеріалах справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12
грудня 2012 року ПП "Агро-Текс Плюс" стало
переможцем аукціону та отримало право
на придбання нежитлових будівель , які
перебувають на балансі САТ "Бродецьке "
за адресою: Вінницька область ,
Козятинський район , смт. Бродецьке,
вул. Польова , 16 А., що підтверджуються
протоколом № 12/73 від 12 грудня 2012 року
проведення аукціону на Першій
українській міжрегіональній товарній
біржі.

На підставі протоколу проведення
аукціону 28 грудня 2012 року між сторонами
було укладено: Договір купівлі-продажу
(біржову угоду) № 12/127 згідно умов якого
ПП "Агро-Текс Плюс" за умов сплати за всі
об"єкти продажу 545562,24 грн., стало
власником нежитлових будівель
розташованих за адресою : Вінницька
область , Козятинський район, смт.
Бродецьке, вул. Польова ,16А, а саме:

- Будинок КПП, який рахується по плану
БТІ за літ. "А", 1983 року побудови;

- Склад з ганком, який рахується по
плану БТІ за літ. "Б", 1974 року побудови;

- Будинок (будинок механізатора) літ. "В"
з прибудовою літ. "В1", оглядовою ямою та
ганками, 1976 року побудови;

- Склад с/г запчастин літ. "Г", з
прибудовою літ. "Г1", підвал літ. "п/Г1",
навіс літ. "Г2", ганок, 1938 року побудови;

- Склад газу літ. "Д" з прибудовою літ. "Д1"
та ганок, 1970 року побудови;

- Гараж легкових автомобілів літ. "Ж" з
прибудовою літ. "Ж1", 1980 року побудови;

- Автогараж літ. "З" з прибудовою літ. "З1",
1975 року побудови;

- Склад автозапчастин літ. "И", 1984 року
побудови;

- Пункт тракторної бригади літ. "І", 1976
побудови;

- Сарай саду літ. "Ї", 1976 року побудови;

- Профілакторій літ. "Й" з прибудовою
літ. "Й1", парокотельня літ. "Й2" ,
прибудова літ. "Й3", ремонтна майстерня
"Й4", оглядова яма, підпірна стіна, 1964
року побудови;

- Ремонтна майстерня літ. "Л" , 1968 року
побудови;

- Кузня літ. "М" з прибудовою літ. "М1" ,
прибудовою літ. "М2", 1969 року побудови;

- Кладова саду літ. "Н" з прибудовою літ.
"Н1", 1963 року побудови;

- Станція штучного запліднення літ. "О" з
прибудовою літ. "о", 1964 року побудови.

ПП "Агро-Текс Плюс" в повному обсязі
виконало свої обов"язки за договором
купівлі - продажу (біржовою угодою) та
відповідно до виставлених рахунків №
106 від 06 грудня 2012 року та № 115 від 13
грудня 2012 року перерахувало кошти за
придбане майно на рахунок Першої
Української міжрегіональної товарної
біржі, що підтверджується платіжними
дорученнями № 1 від 07 грудня 2012 року та
№ 1 від 26 грудня 2012 року.

28 грудня 2012 року вищевказане майно було
прийняте стороною позивача за актом
приймання-передачі.

В подальшому відповідачем було
передано позивачу оригінал Свідоцтва
про право власності № 18 від 24 грудня 2012
року, видане Виконавчим комітетом
Бродецької селищної ради та
інвентарна справа БТІ № 489, які
свідчили про те, що власником
вищезазначеного комплексу будівель та
споруд було САТ "Бродецьке". Отже,
відбулось часткове виконання угоди
купівлі-продажу нерухомого майна.

Маючи на меті здійснити державну
реєстрацію права власності не
нерухомість, позивач звернувся до
Державної реєстраційної служби
Козятинського міжрайонного управління
юстиції та надало для огляду договір
купівлі-продажу (біржову угоду), № 12/127
від 28 грудня 2012 року та інші документи ,
які засвідчили перехід права власності
на нерухоме майно.

Позивачу було повідомлено про
неможливість здійснення державної
реєстрації угоди, оскільки договір
купівлі-продажу (біржова угода) не
підлягає державній реєстрації,
оскільки не є правовстановлюючим
документом, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
відповідно до переліку документів, на
підставі яких здійснюється державна
реєстрація прав на нерухоме майно
відповідно до ст. 27 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою КМУ
від 22 червня 2011 року № 703.

Посилаючись на норми чинного
законодавства України, позивач,
зокрема, зазначає, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладаються у
письмовій формі і підлягають
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації, однак відповідач
ухиляється від нотаріального
посвідчення договорів купівлі-продажу
нерухомого майна, посилаючись на те, що
згідно зі ст. 15 Закону України "Про
товарну біржу" угоди, зареєстровані на
біржі, не підлягають нотаріальному
посвідченню.

Враховуючи викладені обставини, у
позивача відсутня можливість
володіння, користування і
розпорядження майном, що стало
підставою для звернення до
господарського суду Вінницької
області з позовом про визнання дійсним
Договору купівлі-продажу (біржової
угоди) та визнання за ПП "Агро-Текс
Плюс", с. Глинськ Калинівського району
Вінницької області права власності на
придбане за вказаною угодою майно.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Конституція України передбачає право
кожного володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю (ст. 41).
Згідно зі ст. 1 Протоколу 1 до
Європейської конвенції про захист прав
людини та основних свобод,
ратифікованою Україною в 1997 році, кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений свого майна
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом або
загальним принципом міжнародного
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів і вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Право власності
на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК України).

У даному випадку позов про визнання
права власності є самостійним позовом.

Статтями 15 та 16 ЦК України визначено
право кожної особи на захист, в тому
рахунку і судовий, свого цивільного
права у випадку його порушення,
невизнання або оспорювання. Способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути, зокрема, визнання права.
Позов про визнання права власності є
речово-правовим, вимоги котрого
звернені до суду, який повинен
підтвердити наявність у позивача права
власності на спірне майно. Об'єктом
цього позову є усунення невизначеності
відносин права власності позивача щодо
індивідуально визначеного майна.
Підставою позову є обставини, що
підтверджують право власності
позивача на майно.

Між сторонами виникли правовідносини з
купівлі - продажу товару.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК
України).

За ст.ст. 662, 692 ЦК України продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу,
а покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі (ст. 657
ЦК України).

Статтею 220 ЦК України встановлено, що у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу на те, що відповідно до ст. 15
Закону України "Про товарну біржу"
біржовою операцією визнається угода,
що відповідає сукупності зазначених
нижче умов: а) якщо вона являє собою
купівлю-продаж, поставку та обмін
товарів, допущених до обігу на товарній
біржі; б) якщо її учасниками є члени
біржі; в) якщо вона подана до реєстрації
та зареєстрована на біржі не пізніше
наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.

Відтак, в даному випадку сторони
домовились щодо усіх істотних умов
договору і відбулось повне виконання
договору, що підтверджується
протоколом про проведення аукціону на
Першій українській міжрегіональній
товарній біржі № 12/73 від 12 грудня 2012
року, біржовою угодою № 12/127 (договір
відчуження нерухомого майна
підприємства банкрута для погашення
вимог кредиторів та податкового
зобов"язання) від 28 грудня 2012 року,
платіжним дорученням № 1 від 07 грудня
2012 року про перерахування ПП "Агро-Текс
Плюс" коштів в сумі 81 108, 16 грн. згідно
рахунку Першої української
міжрегіональної товарної біржі № 106
від 06 грудня 2012 року , платіжним
дорученням № 1 від 26 грудня 2012 року про
перерахування ПП "Агро-Текс Плюс"
коштів в сумі 595 645,36 грн. згідно рахунку
Першої української міжрегіональної
товарної біржі № 115 від 13 грудня 2012
року, актом приймання - передачі майна
від 28 грудня 2012 року, інвентаризаційною
справою БТІ № 489, свідоцтвом про право
власності на нежитлові будівлі № 18
від 24 грудня 2012 року .

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позов Приватного
підприємства "Агро-Текс Плюс" до
Сільськогосподарського акціонерного
товариства "Бродецьке" відкритого типу
по вирощуванню насіння цукрових
буряків про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нежитлові будівлі
вартістю 545562,24 грн. підлягає
задоволенню.

Зокрема, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу, що при
дослідженні матеріалів справи було
встановлено, що ухвалою господарського
суду Вінницької області від 04.09.2013 р. по
справі №5/279-09 затверджено звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс
банкрута у справі №5/279-09 та
ліквідовано як юридичну особу
Сільськогосподарське акціонерне
товариство "Бродецьке" відкритого типу
по вирощуванню насіння цукрових
буряків.

Крім того, на виконання вимог ухвалу
Прокурором міста Вінниці надано
апеляційному суду витяг із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців станом на
20.06.2014 р. з якого вбачається, що
Сільськогосподарське акціонерне
товариство "Бродецьке" відкритого типу
по вирощуванню насіння цукрових
буряків припинило свою діяльність, у
зв'язку з винесенням господарським
судом Вінницької області судового
рішення від 04.09.2013 р. по справі №5/279-09
про визнання акціонерного товариства
банкрутом.

Колегія суддів також наголошує, що
обгрунтування визначення прокурором в
якості осіб, уповноважених державою
здійснювати управлінські функції у
спірних відносинах саме Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області, Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області, Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області та
Вінницької міської ради не можна
вважати переконливими, оскільки
відносини власності, які є предметом
позову, стосуються об'єкта нерухомого
майна, розташованого у Козятинському
районні Вінницької області.
Апеляційний суд вважає
загальновідомим, що управлінські
функції в Козятинському районі
Вінницької області здійснюються
районними підрозділами державних
органів за принципом територіальності,
залучення яких до справи в якості
державних органів, уповноважених
здійснювати управлінські функції, в
більшій мірі відповідало б предмету
позову та обставинам справи.

Відтак з урахуванням вище викладеного,
доводи апеляційної скарги Прокурора
міста Вінниці суд апеляційної
інстанції не вважає переконливими та
відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення",
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції
указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводами апеляційної
скарги висновків господарського суду
не спростовано, підстав для скасування
або зміни рішення, встановлених
статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, не
встановлено, а відтак апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення,
рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокурора міста
Вінниці на рішення господарського
суду Вінницької області від11.06.2013 р. у
справі № 902/688/13 залишити без
задоволення, рішення суду першої
інстанції - без змін.

Справу №902/688/13 повернути до
господарського суду Вінницької
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову суду
апеляційної інстанції може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Савченко Г.І.

Суддя
Василишин А.Р.