ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року Справа № 913/1613/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Дунаєвської Н.Г.,Мележик Н.І.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної виконавчої служби України на
ухвалу та постанову господарського
суду Луганської області від 24 березня
2014 року Донецького апеляційного
господарського суду від 03 червня 2014
рокуу справі№ 913/1613/13господарського
судуЛуганської областіза скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Лисичанський склозавод "Пролетарій"
на дії Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
Україниза позовомПублічного
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"доПублічного акціонерного
товариства "Лисичанський склозавод
"Пролетарій" про стягнення 163 738 663 грн.
97 коп. за участю представників: від
позивача: від ВДВС:Пількевич В.В., Малиш
Т.О.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Лисичанський склозавод
"Пролетарій" звернулося до
господарського суду Луганської
області зі скаргою на дії Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України, в
якій просило, з урахуванням заяви про
уточнення визнати дії ВПВР ДВС України
щодо ненаправлення у передбачений
законом строк постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження №41367292 від 30.12.2013 на
адресу ПAT "Лисичанський склозавод
"Пролетарій" неправомірними; визнати не
чинною постанову старшого державного
виконавця ВПВР ДВС України Кеди М.В. від
30.12.2013 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№41367292; скасувати постанову старшого
державного виконавця ВПВР ДВС України
Кеди М.В. від 30.12.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №41367292; зняти арешт з
майна ПАТ "Лисичанський склозавод
"Пролетарій", який накладено згідно
постанови старшого державного
виконавця ВПВР ДВС України Кеди М.В. від
30.12.2013.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 24.03.2014 у справі
№ 913/1613/13 (суддя Фонова О.С.), залишеною
без змін постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
03.06.2014 (Москальова І.В. - головуючий,
Будко Н.В., Діброва Г.І.), скаргу
задоволено частково, визнано
незаконними дії Відділу примусового
виконання рішень ДВС України щодо
ненаправлення у передбачений законом
строк постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №41367292 від 30.12.2013 на
адресу ПAT "Лисичанський склозавод
"Пролетарій"; визнано не чинною
постанову старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень ДВС України Кеди
М.В. від 30.12.2013 про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження №41367292. Судові рішення
мотивовано порушенням ДВС норм Закону
України "Про виконавче провадження".

Державна виконавча служба України не
погодилася із судовими рішеннями та
звернулася до Вищого господарського
суду України із касаційною скаргою, в
якій з посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить їх скасувати, прийняти нове
рішення, у задоволенні скарги
відмовити.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 14.07.2014 касаційну скаргу у
справі №913/1613/13 прийнято до
провадження.

Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права.

З дотриманням передбачених
законодавством меж перегляду справи в
касаційній інстанції, заслухавши
суддю-доповідача, представників
позивача та ВДВС, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права
господарськими судами попередніх
інстанцій, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 11.07.2013 у справі
№913/1613/13, залишеним без змін
постановами Донецького апеляційного
господарського суду від 10.09.2013 та
Вищого господарського суду України від
19.11.2013, позов задоволено частково. З ПАТ
"Лисичанський склозавод "Пролетарій"
стягнуто на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" 142106785,61 грн. основного боргу,
879704,99 грн. пені, 994747,5 грн. штрафу, 2388995,48
грн. 3% річних та 498358 грн. інфляційних
нарахувань. Відстрочено виконання
рішення господарського суду
Луганської області від 11.07.2013 у справі
№913/1613/13 строком на 60 календарних
місяців з дати набрання рішенням
законної сили.

На виконання зазначеного рішення суду
стягувачу видано наказ №913/1613/13 від
23.09.2013.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, 30.12.2013 Відділом
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
відкрито виконавче провадження № 41367292
з виконання наказу господарського суду
Луганської області №913/1613/13 від 23.09.2013.

03.01.2014 скаржником отримано постанову
ВПВР ДВС України про відкриття
виконавчого провадження.

Також судами встановлено, що 30.12.2013
державними виконавцем прийнято
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, яка отримана боржником
15.01.2014.

За ст. 25 Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. За
заявою стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Згідно ст. 57 зазначеного вище Закону
копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що державним
виконавцем порушено положення ст.57
Закону України "Про виконавче
провадження" щодо строків направлення
постанови державного виконавця про
арешт коштів чи майна боржника
боржнику.

Суди встановили, що вказану постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження №41367292 від
30.12.2013 надіслано 11.01.2014, про що свідчить
календарний штемпель на поштовому
конверті, в якому надіслана вказана
постанова.

Враховуючи наведене, господарські суди
дійшли висновку, що дії держвиконавця
щодо невчасного направлення вказаної
постанови суперечать приписам Закону
України "Про виконавче провадження" та
підлягають визнанню їх незаконними з
врахуванням також надання за судовим
рішенням у цій справі відстрочення
виконання судового рішення на 60
календарних місяців.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про
виконавче провадження" строки
пред'явлення виконавчих документів до
виконання, зазначені у частині першій
цієї статті, встановлюються для
виконання судових рішень - з наступного
дня після набрання рішенням законної
сили чи закінчення строку,
встановленого у разі відстрочки чи
розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.25 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавчий
документ, виданий на підставі рішення,
яким надано відстрочку виконання,
приймається державним виконавцем до
виконання після закінчення строку
відстрочки в межах строку,
встановленого для його пред'явлення.

Згідно п.5 ч.1 статті 26 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі якщо не
закінчилася відстрочка виконання
рішення, надана судом, яким
постановлено рішення.

Судами встановлено, що рішення суду у
даній справі, за яким надано
відстрочку, набрало законної сили і на
дату видачі наказу підлягало
примусовому виконанню згідно ч.2 ст.22
Закону України "Про виконавче
провадження" з наступного дня після
закінчення строку відстрочки
виконання рішення.

З огляду на викладене, попередні судові
інстанції дійшли висновку, що
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№41367292 від 30.12.2013 винесено без
врахування відстрочення виконання
рішення та з порушенням прав боржника.

В п. 9.13 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" № 9 від 17.10.2012 роз'яснено, що за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, скасувати рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції повністю або частково і
прийняти нове рішення.

Доводи касаційної скарги не знайшли
свого підтвердження під час перегляду
справи в касаційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України приходить до висновку, що
ухвала місцевого господарського суду
та постанова, якою вона залишена в силі
судом апеляційної інстанції, є
законними та обгрунтованими і
підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 1212
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної виконавчої
служби України залишити без
задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 03.06.2014 у справі
№913/1613/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
С. Самусенко

Судді:
Н. Дунаєвська

Н. Мележик