ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

04 червня 2014 року Справа № 920/434/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Удовиченка
О.С., Запорощенка М.Д., Катеринчук Л.Й.,
Коробенка Г.П., Чернова Є.В.,
розглянувши заявуПублічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" про
перегляд Верховним Судом
Українипостанови у справі за позовом
до про Вищого господарського суду
України від 23.12.2013 №920/434/13 Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування"
Публічного акціонерного товариства
"Сумське машинобудівне науково -
виробниче об'єднання імені М.В. Фрунзе"
стягнення 21 452 620, 92 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 04.06.2013 у справі №920/434/13,
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 10.09.2013,
відмовлено у задоволенні позовних
вимог публічного акціонерного
товариства "Укргазвидобування" в особі
філії газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" про
стягнення з публічного акціонерного
товариства "Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання імені М.В.
Фрунзе" суми 21 452 620,92 грн.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.12.2013 у даній справі
касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" залишено
без задоволення, постанову
Харківського апеляційного
господарського від 10.09.2013 - без змін.

Публічне акціонерне товариство
"Укргазвидобування" в особі філії
газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" звернулось
із заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 23.12.2013
у даній справі, в якій заявник просить
скасувати зазначену постанову і
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 14.07.2010
у справі №9/110-09, від 11.09.2012 у справі
№9/110-09 та від 13.03.2007 у справі №2-25/12716-2006,
мотивовано неоднаковим застосуванням
судом касаційної інстанції частини
другої статті 651, частини п'ятої статті
653 та частини другої статті 849
Цивільного кодексу України, внаслідок
чого, як стверджує заявник, ухвалено
різні за змістом судові рішення у
подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним відмовити у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до статті 11116 ГПК України
заява про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах,
або встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце у разі, коли суд
касаційної інстанції при розгляді двох
чи більше справ за аналогічних
предмета і підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові Вищого господарського суду
України від 23.12.2013 у справі №920/434/13, про
перегляд якої просить заявник, суд
касаційної інстанції, враховуючи
встановлені судами попередніх
інстанцій обставини справи, погодився
з висновком суду апеляційної інстанції
щодо відсутності підстав для стягнення
суми неповернутого авансу та суми, яка
складає збитки позивача, понесені у
зв'язку з купівлею газотурбінних
приводів у третьої особи дорожче ніж у
відповідача, поставка яких
передбачалася за договором №4/358 від
10.03.2006. При цьому суд касаційної
інстанції дійшов даного висновку, з
огляду на те, що позивачем доведено
відсутність протиправної поведінки
відповідача і причинного зв'язку між
шкодою і протиправною поведінкою
заподіювача, що виключає можливість
застосування відповідальності
відповідача за наявні у позивача
збитки. Крім того, суд касаційної
інстанції, погоджуючись з судом
апеляційної інстанції, виходив з того,
що відсутність вини відповідача у
несвоєчасному виконанні договірних
зобов'язань доведено у зв'язку з
визнанням недійсними умов договору про
строки виконання зобов'язань по
договору №4/358 (з позовом про розірвання
якого позивач звернувся з власної
ініціативи).

Водночас у постанові від 14.07.2010 у справі
№9/110-09, суд касаційної інстанції визнав
обґрунтованим висновок судів
попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні зустрічних позовних вимог
щодо зобов'язання до виконання
обов'язку в натурі та стягнення
штрафних санкцій (в частині, що
стосується доводів заявника), оскільки
грошові кошти як авансовий платіж не
підлягають сплаті на виконання
договору розірваного у зв'язку з
порушенням підрядником строків
виконання своїх зобов'язань за ним.

У постанові від 13.03.2007 у справі
№2-25/12716-2006, суд касаційної інстанції
визнав обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про наявність підстав
для задоволення позову щодо стягнення
збитків в сумі 914 483 грн (в частині, що
стосується доводів заявника), оскільки
розмір збитків у сумі 914 483грн,
заподіяних позивачеві невиконанням
відповідачем - 2 (ЗАТ "XXI Століття") умов
договору №42 у встановлені строки та
факт невиконання зобов'язань за
договором підряду підтверджується
наявними у справі доказами та
встановленими обставинами справи,
відповідно до яких роботи фактично
виконані лише на 147517грн., а передоплата
отримана відповідачем у сумі 1 062
000грн.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Постанова Вищого господарського суду
України від 11.09.2012 у справі №9/110-09, на
яку посилається заявник, не може бути
доказом неоднакового застосування
норм матеріального права, оскільки із
змісту відповідної постанови
вбачається, що фактично у даному
випадку порушується питання оцінки дій
суду касаційної інстанції щодо
правильності застосування норм
процесуального права, а саме, статті 112
Господарського процесуального кодексу
України, щодо наявності підстав для
перегляду судових рішень за
нововиявленими обставинами.

Колегія суддів зазначає, що
встановлений статтею 11116 ГПК України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд судових рішень господарських
судів є вичерпним.

Таким чином, до повноважень Верховного
Суду України не належить оцінка
правильності застосування судовими
інстанціями норм процесуального права.

За таких обставин відсутні правові
підстави для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити публічному акціонерному
товариству "Укргазвидобування" в особі
філії газопромислового управління
"Шебелинкагазвидобування" у допуску
справи №920/434/13 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддя О. Удовиченко
Судді М. Запорощенко Л. Катеринчук
Г. Коробенко Є. Чернов