Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" липня 2014 р.
Справа № 906/694/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі Поливко М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Ільченко Д.В. -
представник за дов. №230614 від 23.06.2014 р.;

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства
"Капрол Україна" (м. Київ)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
(м. Андрушівка, Житомирська область)

про стягнення 27962,08 грн.

Дочірнім підприємством "Капрол
Україна" (м. Київ) подано до
господарського суду позов до ФОП
ОСОБА_2 про стягнення 27962,08 грн., з яких:
24460,00 грн. основного боргу, 1320,84 грн. 3%
річних, 1687,74 грн. інфляційних та 493,50
грн. штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем умов договору
підряду б/н від 19.04.2012 р. в частині
виконання робіт по виготовленню та
доставці металевих конструкцій,
необхідних для виготовлення
архітектурної форми приміщення;
зазначає, що зобов'язання відповідача
згідно з умовами договору не виконані,
а попередньо cплачені йому кошти за
надані послуги на рахунок позивача не
повернуті.

Представник позивача в засіданні суду
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач повноважного представника
в засідання суду не направив, про
причини неявки не повідомив, хоча про
час і місце розгляду справи
повідомлявся вчасно та належним чином,
про що свідчить Реєстр Ф103 на відправку
простої кореспонденції від 16.07.2014 р. (а.
с. 44).

З метою уточнення відомостей щодо
місцезнаходження відповідача, в
порядку ст.ст. 17 та 22-1 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців",
25.07.2014 р. господарським судом зроблено
електронний запит до Єдиного
державного реєстру за №19054116.

Відповідно до Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
станом на 25.07.2014 р., ФОП ОСОБА_2 проживає
за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 43).

До повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу. (п.11 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 15.03.2007 р. N01-8/123 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році").

Відповідно до пп.3.9.1 та 3.9.2 Постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, у разі якщо
ухвали суду було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом...
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не змінював своєї юридичної
адреси, і адреса відповідача, на яку
направлялися ухвали господарського
суду, відповідає адресі, вказаній у
Спеціальному витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Враховуючи те, що явка представників
сторін в засідання суду обов'язковою не
визнавалась, надання письмового
відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК
України є правом відповідача, а не його
обов'язком, господарський суд вважає,
що неявка відповідача, повідомленого
належним чином, не перешкоджає
розгляду справи за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

19.04.2012 р. між Дочірнім підприємством
"Капарол Україна" (замовник/позивач) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(підрядник/відповідач) було укладено
договір підряду (а. с. 8 - 11) (далі -
Договір), згідно з яким підрядник
зобов'язався на власний ризик виконати
роботи по виготовленню павільйону з
двох приміщень загальною площею 60 м2 із
своїх матеріалів, узгоджених із
замовником, своїми силами, засобами,
інструментами, обладнанням і
механізмами, а при необхідності
підібрати для виконання субпідрядних
робіт інші будівельні організації, а
замовник зобов'язався прийняти
виконані роботи та оплатити їх
(п.п.1.1,1.2,3.1 Договору).

Умовами п.12.1 Договору встановлено, що
він набирає чинності з моменту
підписання його сторонами та діє до
моменту його остаточного виконання,
але в будь -якому випадку до 31.12.2013 р.

Пунктами 5.1, 7.1, 8.1 Договору визначено, що
загальна ціна робіт за цим договором
складається з відшкодування витрат
підрядника та плату за виконані ним
роботи і становить: 97800,00 грн. без ПДВ.

Замовник зобов'язувався протягом 5
банківських днів з моменту підписання
цього договору перерахувати
підряднику аванс у розмірі 68460,00 грн.
без ПДВ.

Підрядник зобов'язувався розпочати
виконання робіт протягом 3 днів з
моменту надходження коштів; виконати
роботу протягом 39 календарних днів
протягом строку, визначеного в п.8.1
цього договору з правом дострокового
виконання (п.8.2 договору).

Пунктом 10.1 Договору сторони погодили,
що здавання - приймання виконаних робіт
здійснюється сторонами за актом
протягом 2 днів з моменту повідомлення
замовника про готовність предмета
підряду до приймання.

Згідно з п.7.1 Договору, протягом 10
банківських днів з моменту підписання
акта здавання-приймання робіт замовник
здійснює остаточний розрахунок.

Матеріалами справи підтверджено, що на
підставі виставленого відповідачем
рахунку №1 від 19.04.2012 р. (а. с.112) для
здійснення попередньої оплати за
роботи, визначені умовами договору від
19.04.2012 р., позивач 23.04.2012 р. перерахував
на рахунок відповідача 68460,00 грн.,
доказом чого є платіжне доручення №1278
(а. с.13).

Відповідач, всупереч п. 3.2 Договору,
свої зобов'язання щодо виготовлення
архітектурної форми приміщення
виконав частково на суму 44000,00 грн.,
доказом чого є підписаний сторонами
Акт прийому-передачі виконаних робіт
від 12.05.2012 р.(а.с.14).

З метою досудового врегулювання спору
та у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем Договору, позивач
направив відповідачу претензію №1 від
04.09.2013 р. про розірвання Договору з
04.09.2013 р. та перерахування до 14.09.2013 р. на
рахунок позивача суму основного боргу
у розмірі 24460,00 грн. та штрафних санкцій
(а. с.18, 19).

З матеріалів справи вбачається, що
претензія була отримана відповідачем
13.09.2013 р., про що свідчить відмітка та
підпис, проставлені на рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення (а. с. 20).

У відповідності до п.14.2 Договору
сторони визначили, що всі ймовірні
претензії за цим Договором повинні
бути розглянуті сторонами протягом 10
календарних днів з моменту отримання
претензії.

Згідно з ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час.

Отже, згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, у
відповідача виник обов'язок повернути
позивачу суму основного боргу у
розмірі 24460,00 грн. у строк до 23.09.2013 р.
включно (13.09.2013 р. (дата отримання
претензії) + 10 календарних днів).

Проте, відповідач сплачені позивачем
грошові кошти не повернув, в результаті
чого Договір підряду від 19.04.2012 р. був
розірваний між сторонами на підставі
ст.611 ЦК України у відповідності до п.12.3
Договору.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
дату звернення позивача до суду склала
24460,00 грн. (68460,00 - 44000,00), на підтвердження
чого в матеріалах справи є підписаний
та скріплений печатками сторін акт
звірки взаєморозрахунків за період з
01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. (а. с. 15) та довідка
про стан заборгованості відповідача №8
від 17.06.2014 р. (а.с.36).

Частиною 1 статті 1212 ЦК України
визначено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 3 вказаної статті, положення
цієї глави застосовуються також до
вимог про: повернення виконаного за
недійсним правочином; витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; п о в е р н е н н я в и к о н а
н о г о однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Оскільки позивач перерахував
відповідачу грошові кошти за оплату
робіт, які відповідачем в межах строку
дії договору виконано не було, суд
приходить до висновку, що спірне майно
(грошові кошти позивача у розмірі 24460,00
грн.) може бути витребувано відповідно
до положень ст. 1212 ЦК України як
безпідставне збагачення, оскільки
після розірвання між сторонами
Договору підряду б/н від 19.04.2012 р.
підстава, на якій воно було набуте,
відпала.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
належними та допустимими у справі
доказами; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач позов за предметом та
підставами пред'явлення не оскаржив,
відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 24460,00 грн.
обґрунтованими, заявленими у
відповідності до вимог чинного
законодавства, та підтвердженими
належними доказами, які є в матеріалах
справи.

Розглядаючи питання щодо законності та
обґрунтованості позовних вимог в
частині стягнення нарахованих
позивачем штрафних санкцій,
господарський суд приймає до уваги, що
згідно з п.13.4 Договору підряду від
19.04.2012 р. за порушення підрядником
терміну виконання робіт згідно з
умовами цього договору (п.8.2), підрядник
сплачує замовнику неустойку у розмірі
0,5% процентів загальної вартості робіт
за цим договором, за кожний
прострочений день.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 549 Цивільного
кодексу України штрафом - є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Особливості застосування штрафу
полягають у тому, що штраф обчислюється
тільки у відсотках і тільки від суми
порушеного зобов'язання; він являє
собою грошову суму, яка одноразово
виплачується порушником зобов'язання.

Пеня ж, у свою чергу, є неустойкою, яка
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦКУ). Як
і штраф, пеня обчислюється тільки у
відсотках і є триваючою неустойкою,
тобто грошовою сумою, яка
нараховується за кожний день
прострочення. Відмінність пені від
штрафу полягає в тому, що пеня може
встановлюватися за несвоєчасне
виконання тільки г р о ш о в о г о
зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку, що заявлена позивачем вимога
про стягнення з відповідача 493,50 грн.
штрафу, у відповідності до п.13.4
Договору підряду, є фактично пенею, яка,
враховуючи правила щодо її
застосування, не може нараховуватися
за невиконання не грошового
зобов'язання. З огляду на викладене, у
стягненні 493,50 грн. штрафу слід
відмовити за безпідставністю.

Щодо перевірки обґрунтованості вимог
позивача щодо нарахування і стягнення
з відповідача інфляційних та 3% річних,
господарський суд враховує, що за ч.2 ст.
625 ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача,
останній просить стягнути з
відповідача 1687,74 грн. інфляційних за 2013
- 2014 роки та 1320,84 грн. 3% річних за період
з 02.08.2012 р. по 14.05.2014 р., однак розрахунки
здійснено позивачем без врахування
строку виконання грошового
зобов'язання згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК
України.

Перевіривши проведені позивачем
нарахування 3% річних, господарський
суд встановив, що їх обґрунтована сума
за період з 24.09.2013 р. по 14.05.2014 р.
становить 468,43 грн. Таким чином, у
стягненні 852,41 грн.3% річних слід
відмовити, оскільки їх заявлено
позивачем до стягнення безпідставно.

Здійснивши перерахунок інфляційних,
виходячи з дати виникнення обов'язку
щодо повернення сплачених коштів,
враховуючи вказаний позивачем період
нарахування інфляційних, суд встановив
що їх суми нараховані позивачем вірно,
тому до стягнення підлягає 1687,74 грн.
інфляційних нарахувань.

З огляду на викладене, господарський
суд приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог на суму
26616,17 грн., з яких: 24460,00 грн. основного
боргу, 468,43 грн. 3% річних та 1687,74 грн.
інфляційних нарахувань.

У стягненні 493,50 грн. штрафу та 852,41 грн. 3%
річних слід відмовити.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.33, 34, 75, 49, 82 - 85 ГПК
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

на користь Дочірнього підприємства
"Капрол Україна" (02092, м. Київ, вул.
Алма-Атинська, буд. 35-А, ):

- 24460,00 грн. основного боргу;

- 468,43 грн. 3% річних;

- 1687,74 грн. інфляційних нарахувань;

- 1739,06 грн. судового збору.

3. У стягненні 493,50 грн. штрафу та 852,41 грн.
3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.07.14

Суддя
Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу (реком.)