ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 рокуСправа № 912/2124/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Тимошевської
В.В. розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/2124/14

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до: комунального підприємства
"Енерговодоканал" Смолінської
сільської ради Маловисківського
району, смт. Смоліне, Маловисківський
район, Кіровоградська область

про стягнення 9 834,11 грн.

Представники сторін:

від позивача - Станішевський І.С.,
довіреність № 14-125 від 13.05.14;

від відповідача - Штирбу О.В.,
довіреність № 1 від 02.01.14, провідний
юрисконсульт.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") подано позовну
заяву з вимогою стягнути з
комунального підприємства
"Енерговодоканал" Смолінської
сільської ради Маловисківського
району (надалі - КП "Енерговодоканал") 3
355,58 грн. пені, 4 873,63 грн. штрафу, 671,12 грн.
3% річних та 933,78 грн. суми, на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів, а всього 9 834,11 грн., з
відшкодуванням за рахунок відповідача
судових витрат.

В обґрунтування підстав позову позивач
послався на порушення відповідачем
строків зі сплати вартості
поставленого природного газу за
договором.

Відповідачем позов заперечено
частково в частині стягнення пені і
штрафу з тих підстав, що в даному
випадку стягнення штрафу одночасно з
пенею є подвійною відповідальністю, що
суперечить положенням ст. 61
Конституції України та, крім того,
частина 2 ст. 231 Господарського кодексу
України передбачає нарахування штрафу
за прострочення строків поставки, а не
за прострочення сплати грошей. Також
відповідач просить зменшити розмір
пені, оскільки КП "Енерговодоканал" є
збитковим підприємством, тяжкий
фінансовий стан відповідача
обумовлений заборгованістю з різниці в
тарифах. (відзив від 24.07.2014 № 312, а.с. 37-38).

В судовому засіданні 24.07.2014
представником позивача позовні вимоги
підтримано повністю; представник
відповідача заперечив позов згідно
поданого відзиву та просить зменшити
розмір пені.

Розглянувши наявні у справі матеріали
та оцінивши подані сторонами докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, які наведено в обґрунтування
підстав позову і заперечень проти
позовних вимог, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(Продавець) та КП "Енерговодоканал"
(Покупець) 03.10.2012 укладено договір на
купівлю-продаж природного газу №
12/897-БО-18 (далі по тексту - Договір,
Договір № 12/897-БО-18).

За умовами укладеного Договору
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупцю у 2012 році природний
газ, ввезений на митну територію
України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
та/або природний газ, видобутий на
території України підприємствами, які
не підпадають під дію статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу", а Покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний га (надалі - газ) на умовах
цього Договору (п. 1.1. Договору).

Згідно пункту 1.2. Договору газ, що
продається за Договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
іншими споживачами.

В розділі 2 Договору сторонами
узгоджено помісячний обсяг природного
газу, що має бути переданий з 01 жовтня
2012 року по 31 грудня 2012 року, та порядок
його зміни.

Згідно з пунктом 3.3. Договору
приймання-передача газу оформлюється
актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4. Договору сторонами
визначено, що у акті приймання-передачі
газу, зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його ціна та
вартість. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Розділ 5 Договору містить положення
щодо погодженої ціни газу та в пункті
6.1. Договору встановлено, що оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки та з
остаточним розрахунком за фактично
переданий природний газ - до 14-го числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і поширює
свою дію на відносини, що фактично
склалися між сторонами з 01 жовтня 2012
року та діє в частині поставки газу до 31
грудня 2012 року, а в частині розрахунків
- до їх повного здійснення (п. 11.1.
Договору).

Господарський суд враховує, що
відповідно до Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу" постачання
природного газу - це господарська
діяльність на ринку природного газу, що
підлягає ліцензуванню і полягає в
наданні послуг та пов'язана з
реалізацією природного газу
безпосередньо споживачам на підставі
укладених з ними договорів;
газопостачальним підприємством
(постачальник) є суб'єкт
господарювання, що на підставі
ліцензії здійснює постачання
природного газу безпосередньо
споживачам згідно з укладеними
договорами; споживач - це юридична
особа або фізична особа - підприємець,
яка отримує природний газ відповідно
до договору про постачання природного
газу та використовує його як паливо або
сировину (ст. 1 Закону).

За вимогами статті 12 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу" постачання природного
газу здійснюється відповідно до
договору, за яким постачальник
зобов'язується поставити споживачеві
природний газ, якісні характеристики
якого визначено стандартами, в обсязі
та порядку, передбачених договором, а
споживач зобов'язується сплачувати
вартість прийнятого природного газу в
розмірі, строки та порядку,
передбачених договором.

З матеріалів справи слідує, що згідно
статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 травня 1998 р. N 747
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. N 724),
позивач є юридичною особою з предметом
діяльності - постачання природного та
скрапленого газу та інші види
діяльності (а.с. 21-30).

Відповідач, в свою чергу, є споживачем
природного газу, у т.ч. на умовах
Договору №12/897-БО-18, укладеного з
позивачем у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем на виконання умов Договору №
12/897-БО-18 поставлено відповідачеві в
період з жовтня по грудень 2012 року
природний газ на загальну суму 875 609,22
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі від 31.10, 30.11., 31.12.2012
року (а.с. 16-18). У названих актах
визначено фактичні обсяги переданого
газу, його ціна та остаточна вартість.
Акти підписано без зауважень
Постачальником, Покупцем, а також
газорозподільною організацією.

Відповідач за поставлений згідно
вказаних актів газ розрахувався
повністю, однак з порушенням
договірних строків оплати (а.с. 19-20).

Приписами статей 11, 509, 525, 526, 530
Цивільного кодексу України та статей
174, 193 Господарського кодексу України
унормовано, що договір є підставою
виникнення зобов'язань, які повинні
виконуватись належним чином і в
установлений законом строк.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Кожна сторона
повинна вжити всіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 714
Цивільного кодексу України до договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Згідно загальних положень про
купівлю-продаж (ст. ст. 662-663, 689, 691-692
Цивільного кодексу України), продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором та у встановлений
договором строк. В свою чергу, покупець
зобов'язаний прийняти товар та
оплатити його за ціною, встановленою в
договорі та в обумовлений строк.

Отже, якщо умовами договору
встановлено строк для оплати товару, то
такий товар має бути оплачено в
установлений договором строк.

В свою чергу, ст. 526 Цивільного кодексу
України закріплено основний принцип
виконання зобов'язань - принцип
належного виконання, що стосується
суб'єктів, предмета, строку чи терміну,
місця і способу виконання.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу
України належне виконання зобов'язання
- це передусім виконання його
відповідно до умов договору і вимог
Цивільного кодексу України та інших
актів цивільного законодавства. Однією
з умов належного виконання
зобов'язання є його виконання у
встановлений в ньому строк.

Так, згідно з частиною першою ст. 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Отже, порушення строків розрахунку за
товар, що встановлені договором, є
порушенням зобов'язання.

В силу частини другої статті 193, статей
216, 218 Господарського кодексу України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі (ст. 547 Цивільного кодексу
України).

Сторонами в п. 7.2 Договору № 12/897-БО-18
встановлено, що у разі невиконання
Покупцем умов п. 6.1. цього Договору, він
у безспірному порядку зобов'язується
сплатити Продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

Вказані положення відповідають
зазначеним вище вимогам законодавства
щодо відповідальності за порушення
зобов'язання.

При цьому, одночасне стягнення з
учасника господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до ст. 230
Господарського кодексу України -
видами штрафних санкцій, тобто не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності. У межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій.

Стосовно положень частини другої ст. 231
Господарського кодексу України, на що
звертає увагу відповідач у відзиві на
позов, то вказані норми застосовуються
у разі якщо інше не передбачено
договором або законом. Зазначене,
зокрема слідує, безпосередньо зі
змісту названої статті.

Отже, встановлення сторонами у
договорі такого виду відповідальності,
як штраф за порушення виконання
грошового зобов'язання, не суперечить
положенням чинного законодавства.

На підставі викладеного, враховуючи
підтвердження матеріалами справи
порушення відповідачем грошового
зобов'язання зі сплати вартості
отриманого природного газу, вимога
позивача про застосування до
відповідача штрафних санкцій у вигляді
пені та штрафу є такою, що відповідає
вимогам законодавства.

Також, є правомірною вимога позивача
про стягнення з відповідача
інфляційних нарахувань та 3% річних на
підставі частини другої ст. 625
Цивільного кодексу України.

Згідно наведеної норми боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому, інфляційні нарахування на
суму боргу та сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), не є штрафними
санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні від
боржника компенсації (плати) за
користування утримуваними ним
коштами, належними до сплати
кредиторові. Період нарахування
вказаних платежів законодавством не
обмежений та здійснюється протягом
всього часу існування прострочки
виконання грошового зобов'язання.

Однак, як слідує із наданого позивачем
розрахунку пені і 3% річних, останній
включив в період часу, за який
нараховано вказані нарахування, дні
фактичної сплати відповідачем
заборгованості та не врахував в
окремих нарахуваннях положення
частини п'ятої ст. 254 Цивільного кодексу
України.

Як зазначено в пункті 1.12. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань", з
огляду на вимоги частини першої статті
4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

На підставі викладеного, враховуючи
розрахунок позивача та дні фактичної
сплати відповідачем суми боргу і
положення частини п'ятої ст. 254
Цивільного кодексу України, є
правильним наступний розрахунок пені і
3% річних:

- по зобов'язанням листопада 2012:

за період прострочення з 14.12. по 17.12.2012
включно (4 к.дн.) на суму боргу 107 447,89 грн.:

176,14 грн. - пеня;

35,23 грн. - 3% річних;

за період прострочення з 18.12. по 27.12.2012
включно (10 к.дн.) на суму боргу 52 447,89 грн.:

214,95 грн. - пеня;

42,99 грн. - 3% річних;

- по зобов'язанням грудня 2012:

за період прострочення з 15.01.2013 (13.01.2013
неділя) по 21.01.2013 включно (7 к.дн.) на суму
боргу 369 623,28 грн.:

1 063,30 грн. - пеня;

212,66 грн. - 3% річних;

за період прострочення з 22.01. по 30.01.2013
включно (9 к.дн.) на суму боргу 219 623,28 грн.:

812,31 грн. - пеня;

162,46 грн. - 3% річних;

за період прострочення з 31.01. по 06.02.2013
включно (7 к.дн.) на суму боргу 169 623,28 грн.:

487,96 грн. - пеня;

97,59 грн. - 3% річних;

за період прострочення 07.02.2013 (1 к.дн) на
суму боргу 119 623,28 грн.:

49,16 грн. - пеня;

9,83 грн. - 3% річних;

за період прострочення з 08.02 по 13.02 2013
включно (6 к.дн.) на суму боргу 69 623,28 грн.:

171,67 грн. - пеня;

34,33 грн. - 3% річних;

за період прострочення з 14.02. по 17.02.2013
включно (4 к.дн.) на суму боргу 19 623,28 грн.:

32,26 грн. - пеня;

6,45 грн. - 3% річних.

А всього: пеня в розмірі 3 007,75 грн. та 3%
річних в розмірі 601,54 грн.

Отже, правильним є розрахунок пені в
розмірі 3 007,75 грн. та 3% річних в розмірі
601,54 грн. Підстави для стягнення пені і
річних в іншій частині відсутні.

Інфляційні нарахування в загальному
розмірі 933,78 грн. за період
прострочення: грудень 2012 по
зобов'язанням листопада 2012 та
січень-лютий 2013 по зобов'язанням грудня
2012, є правильним та вимоги про їх
стягнення підлягають задоволенню
повністю.

Відповідає умовам Договору розрахунок
позивачем штрафу в розмірі 4 873,63 грн.
від суми 69 623,28 грн., що сумою
простроченого платежу понад 30 днів

Між тим, відповідачем подано письмове
клопотання про зменшення розміру пені
з тих підстав, що відповідач не з
власної вини знаходиться в край
тяжкому фінансовому стані, оскільки
займаючи монопольне становище на ринку
централізованого тепло-, водо-
постачання, водовідведення, а також
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в смт. Смоліне,
обсяги заборгованості з різниці в
тарифах, які узгоджені Кіровоградською
територіальною комісією з погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу,
становлять 4 768 336,00 грн.

Представником позивача в судовому
засіданні 24.07.2014 заперечено проти
зменшення розміру пені.

Дослідивши доводи сторін щодо
зменшення розміру штрафних санкцій,
господарський суд вважає необхідним
зменшити їх розмір до 50 відсотків,
враховуючи наступне.

Пунктом 3 частини 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
закріплено право господарського суду
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

У відповідності до ст. 233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно статті 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії. Тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. У разі якщо тимчасово
тариф на теплову енергію встановлено
нижче її собівартості з урахуванням
граничного рівня рентабельності, то
орган, яким установлено цей тариф,
повинен передбачити механізми
компенсації цієї різниці в порядку,
встановленому законодавством. Збитки
теплоенергогенеруючих та
теплопостачальних організацій
внаслідок надання пільг з оплати за
спожиту теплову енергію окремим
категоріям споживачів повністю
відшкодовуються за рахунок джерел
фінансування, визначених законами
України, які передбачають відповідні
пільги.

Як вбачається з матеріалів справи,
обсяг заборгованості перед
відповідачем за компенсацію різниці в
тарифах, зокрема за 2012 рік, склав 1 221 642,00
грн., а загальний обсяг заборгованості
за 2009-2013 роки склав 4 768 336,00 грн. (а.с. 45).
Вказана заборгованість узгоджена на
засіданні обласної комісії з погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу
Кіровоградської обласної державної
адміністрації 21.03.2014 (а.с. 39-42).
Відповідно до звіту про фінансові
результати за 2012 рік відповідач в 2012
році отримав збитки в загальному
розмірі 2 087 000,00 грн. (а.с. 43-44).

Таким чином, оскільки на можливість
розрахунку відповідача за поставлений
природний газ вплинули затверджені
тарифи та враховуючи несвоєчасне
відшкодування відповідачеві
відповідної різниці в тарифах;
приймаючи до уваги ступінь виконання
відповідачем зобов'язання по сплаті
основного боргу та не значний період
прострочки; враховуючи майновий стан
відповідача, господарський суд вважає
наявними підстави для зменшення
розміру пені.

Водночас, з огляду на необхідність
придбання позивачем природного газу,
що постачається споживачам України, та
обов'язковість дотримання строків
розрахунків, виходячи з інтересів обох
сторін, які заслуговують на увагу,
господарський суд вважає необхідним
зменшити пеню до 50%.

Крім того, з огляду на те, що штраф, як і
пеня, відноситься до штрафних санкцій,
враховуючи, що період прострочення
сплати суми 69 623,28 грн. понад 30 днів
склав 1 день та з огляду на викладені
вище обставини, господарський суд
вважає наявними підстави також для
зменшення штрафу, що заявлений до
стягнення, на 50% .

Таким чином, з відповідача підлягає
стягненню пеня в розмірі 1 503,88 грн. ( 50%
від 3 007,75 грн.) та штраф в розмірі 2 436,82
грн. ( 50% від 4 873,63 грн.).

Таким чином, позовні вимоги ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" про стягнення з КП
"Енерговодоканал" підлягають
частковому задоволенню в сумі: 1 503,88
грн. пеня, 2 436,82 грн. штраф, 601,54 грн. 3%
річних та 933,78 грн. інфляційних втрат. У
задоволені позову в іншій частині
господарський суд відмовляє.

Судовий збір у відповідності до правил
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається повністю на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш
И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
"Енерговодоканал" Смолінської
сільської ради Маловисківського
району (26223, Кіровоградська область,
Маловискіськи район, смт. Смоліне, вул.
Казакова, 39, ідентифікаційний код 24153091)
на користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6,
ідентифікаційний код 20077720) - 5 476,02 грн., з
яких: 1 503,88 грн. пеня, 2 436,82 грн.
штраф, 601,54 грн. 3% річних та 933,78 грн.
інфляційних втрат, в також 1827,00 грн.
судового збору

Наказ видати позивачу після набрання
рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Дніпропетровським апеляційним
господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається
через місцевий господарський суд, який
розглянув справу, протягом десяти днів
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.07.2014

Суддя
В.В.Тимошевська