ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р.
Справа № 921/224/14-г/17

Текст

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючий суддя
Бойко С. М.

суддів
Бонк Т.Б.

Юрченко Я.О.

при секретарі судового засідання
Томкевич Н.

за участю представників сторін:

від позивача: Кудінова Т. І.
(довіреність від 28.02.2014 року)

від відповідача 1:Хічій А. М.
(довіреність від 27.01.2014 року); Санжар О.
М. (довіреність від 20.01.2014 року)

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи: Берегуляк В. Ф.
(довіреність від 23.01.2014 року)

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт"

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 06.05.2014 року,
суддя Андрусик Н. О.

у справі №921/224/14-г/17

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт", м.
Тернопіль

до відповідача 1 Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області, м. Тернопіль в особі Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області, м. Тернопіль

відповідача 2 Приватного підприємства
"Нива-В.Ш.", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача-1 Публічне
акціонерне товариство акціонерний
банк "Укргазбанк", м. Київ

про визнання недійсним договору №2014026
від 06.02.2014р.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Тернопільської області від 06.05.2014 року
по справі №921/221/14-г/17 у задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
договору №2014026 від 06.02.2014р відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт" не
погоджуючись з рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 06.05.2014р., звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесене з
неповним з'ясуванням обставин, що мали
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та недоведеністю
обставин, що мали значення для справи.
Зокрема зазначає, що Відділ
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області в розумінні ст.3
Закону України «Про державну виконавчу
службу», не є органом державної
виконавчої служби, а тому не має права
укладати зі спеціалізованою
організацією спірний договір. Також, на
думку апелянта, у спірному договорі
перевищено встановлений розмір
винагороди, що становить 15% від
продажної ціни предмета іпотеки,
оскільки ч.4 ст.66 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням прилюдних торгів, не
повинні перевищувати 5% вартості
реалізації майна.

Представник позивача в судових
засіданнях підтримав доводи
апеляційної скарги, просив суд
скасувати рішення господарського суду
Тернопільської області від 06.05.2014 року
і прийняти нове рішення.

23.07.2014р. на адресу Львівського
апеляційного господарського суду
надійшов відзив Приватного
підприємства "Нива-В.Ш.", в якому
відповідач 2 проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, вважає
твердження апелянта такими, що не
відповідають змісту норм чинного
законодавства. Доводи скаржника щодо
відсутності у Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області права укладати спірний договір
не відповідають змісту вимог ст.3
Закону України «Про виконавче
провадження», в якій чітко зазначено,
що вказаний Відділ входить до складу
органів державної виконавчої служби.
Щодо твердження апелянта про
перевищення встановленого розміру
винагороди, то відповідач 2, вважає, що
це є навмисне введення суду в оману,
оскільки згідно п.3.1. Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна -
обмеження розміру винагороди за надані
послуги з реалізації арештованого
майна становить не більше 15% від
вартості майна з урахуванням податку
на додану вартість, а обмеження у
розмірі 5% визначене у Законі України
«Про іпотеку», і стосується
гарантійного внеску. А, відтак,
Приватне підприємство "Нива-В.Ш."
просить суд залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а рішення
господарського суду від 06.05.2014р. без
змін.

Представники відповідача- 1 в судовому
засіданні 23.07.2014р. заперечили доводи
апеляційної скарги і просили суд
рішення господарського суду
Тернопільської області від 06.05.2014 року
залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення.

Представник третьої особи в судових
засіданнях заперечив доводи
апеляційної скарги і просив суд
рішення господарського суду
Тернопільської області від 06.05.2014 року
залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення.

Розглянувши наявні в справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Тернопільської області слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт" без
задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.03.2005р. між Публічним акціонерним
товариством "Акціонерним банком
"Укргазбанк" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт" укладено
кредитний договір №9, за умовами якого
Банк надав Позичальнику кредит в сумі 30
000,00 доларів США на строк з 22.03.2005р. по
21.03.2006р. зі сплатою процентів за
користування кредитом виходячи з 14%
річних, та з урахуванням додаткових
угод, зокрема, №3 від 27.12.2005 року про
внесення змін до кредитного договору
та №9 від 22.03.2005р. Позичальнику виділено
кредит на загальну суму 942 000,00
(дев'ятсот сорок дві тисячі) доларів США
3 (трьома) траншами - 330 000, 00дол. США, 320
000,00 дол. США та 292 000,00 дол. США на строк з
22.03.2005р. по 22.03.2011р., зі сплатою процентів
за користування кредитом виходячи з 14,5
% річних, з наступним графіком
погашення суми основної
заборгованості:

- до 22.03.2010 року - 471 000,00 (чотириста
сімдесят одна тисяча) доларів США;

- до 22.03.2011 року - 471 000,00 (чотириста
сімдесят одна тисяча) доларів США.

В забезпечення повернення кредиту
Банку передано в іпотеку нерухомість,
зокрема, згідно договору іпотеки №3973
від 16.10.2006р. - однокімнатна квартира,
загальною площею 42,9кв.м., житловою
площею, 23,4кв.м., що знаходиться за
адресою: м.Тернопіль, вул.Валова,16/1, яка
належить Позивачу на праві власності
на підставі нотаріально посвідченого
Договору дарування квартири від
07.04.2006р., що зареєстровано ТОВ
"Тернопільське міське бюро технічної
інвентаризації" 20.09.2006р. в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно за №16113114.

Внаслідок неналежного виконання
Позичальником зобов'язань за кредитним
договором господарським судом
Тернопільської області у вересні 2012
року було прийнято рішення про
стягнення з Товариства на користь
Банку боргу в сумі 106 923,77 дол. США, що
становить 851 647 гривні 83 копійки та пені
42 273,13грн., шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки:

а)однокімнатну квартиру, загальною
площею 42,9кв.м., що знаходиться в
м.Тернополі по вул.Валова, 16/1, вартістю
173 533, 00грн;

б)приміщення офісу №6, загальною площею
137,5кв.м., що знаходиться в м.Тернополі по
вул.Валова,5, вартість предмета іпотеки
745 746,00грн., про що 12.12.2012р. судом видано
наказ та 27.12.2012р. державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Тернопільській
області відкрито виконавче
провадження ВП №35805530, накладено арешт
на майно, а 12.02.2013р. складено Акти опису
та арешту майна.

В подальшому державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУЮ у Тернопільській
області вказане вище нерухоме майно,
передані на реалізацію.

Як вбачається з наданої ДВС довідки
№03.3-32/В-2/1518 від 15.04.2014р. про хід
виконання наказу господарського суду
№1/42/5022-549/2012, перші торги, призначені
спеціалізованою організацією
Тернопільською філією ПП "СП Юстиція"
на 06.05.2013р., а згодом і другі торги,
призначені на 17.06.2013р., не відбулися у
зв'язку з відсутністю зареєстрованих
покупців та зупиненням 13.06.2013р.
виконавчого провадження на підставі
ухвали господарського суду від 07.06.2013р.
№1/42/5022-549/2012.

07.11.2013р. винесено постанову про
поновлення виконавчого провадження, у
зв'язку зі скасуванням судом заходів
забезпечення позову (ухвала від
05.11.2013р.). Крім того, ухвалою
господарського суду Тернопільської
області від 15.07.2013р. при розгляді скарги
на дії ДВС скасовано два акти від
14.05.2013р. про уцінку на 24% від стартової
ціни нерухомого майна, що належить
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт", та того,
що не було реалізоване на перших
прилюдних торгах.

12.11.2013 р. ДВС проведено уцінку
арештованого іпотечного майна на 1% від
початкової ціни предмета іпотеки без
урахування ПДВ за погодженням зі
стягувачем, боржником та представником
торговельної організації.

Треті торги, які призначені на 05.12.2013р.
теж не відбулися у зв'язку з тим, що
наказом ДВС України №113/2 від 28.11.2013 року
Приватне підприємство "Спеціалізоване
підприємство "Юстиція" (далі - ПП «СП
«Юстиція») виключено з переліку
спеціалізованих організацій, з якими
органами державної виконавчої служби
можуть укладатися договори про
реалізацію арештованого майна,
відповідно в односторонньому порядку
було розірвано Генеральний договір №1
від 06.01.2012р. про реалізацію
арештованого майна, на яке звернено
стягнення державними виконавцями при
примусовому виконанні рішень,
укладений між ДВС України та ПП "СП
"Юстиція".

28.11.2013р. Відділом примусового виконання
рішень управління ДВС ГУЮ у
Тернопільській області повідомлено ПП
"СП "Юстиція" про розірвання Договору
№21/056/13/і та договору №21/057/13/і про
надання послуг по організації і
проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (предмета іпотеки) (приміщення
офісу та однокімнатної квартири
відповідно).

Таким чином, зважаючи на факт
розірвання і Генерального договору №3
від 06.01.2012р., укладеного між ДВС України
та ТОВ "Укрспецторг Групп" про
реалізацію арештованого майна, на яке
звернено стягнення державними
виконавцями при примусовому виконанні
рішень, єдиною спеціалізованою
торгівельною організацією на кінець
2013р., якій надано право реалізовувати
арештоване майно, на яке звернено
стягнення державними виконавцями,
шляхом продажу на прилюдних торгах та з
якою ДВС України укладено Генеральний
договір №4 від 23.01.2012р., залишалося
Приватне підприємства "Нива-В.Ш.".

Тому, 10.02.2014р. між Відділом примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Тернопільській області в особі
начальника Хічія А.М., який діяв на
підставі Положення про відділ та
філією 20 Приватного підприємства
"Нива-В.Ш." в особі директора Туницького
Т.Ю., що діяв на підставі довіреності
№1763/13 від 31.12.2013р. було укладено договір
№2014026 "Про надання послуг по
організації і проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, що є предметом
іпотеки" (далі - спірний договір).

Предметом цього договору відповідно до
п.1.1. є здійснення сторонами дій,
пов'язаних з виконанням умов
Генерального договору №4 від 23.01.2012р.
про реалізацію арештованого майна, на
яке звернено стягнення державними
виконавцями при примусовому виконанні
рішень з надання послуг по організації
та проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до п.1.2. спірного договору
спеціалізована організація
(відповідач -2) надає послуги Відділу
ДВС (Відповідачу-1) по організації та
проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого державним
виконавцем нерухомого майна (предмета
іпотеки), у порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження", Законом України "Про
іпотеку", Тимчасовим положенням про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом Мінюсту
України №68/5 від 27.10.1999р. та інше.

Сторонами договору визначено, що на
прилюдні торги передається нерухоме
майно (предмет іпотеки) за наступною
характеристикою: майно арештовано на
підставі постанови про відкриття
виконавчого провадження №35805530 від
27.12.2012р., сума стягнення - 911 794,45грн. Акт
опису й арешту майна: від 12.02.2014р. Крім
того, сторонами було зазначено
найменування майна - однокімнатна
квартира, заг. площею 42,9кв.м., з
зазначенням його адреси, яке
передається на прилюдні торги, ціна
предмета іпотеки, що визначена у наказі
господарського суду Тернопільської
області №1/42/5022-549/2012 від 12.12.12р.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.179 ГК України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору, зокрема, на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами".

Сторони вільні у виборі предмету
договору, визначенні зобов'язань,
будь-яких інших умов господарських
відносин, що не суперечать
законодавству.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору (ч.3 ст.180 ГК України). Дані
положення закону кореспондуються з
приписами ст.638 ЦК України .

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частиною 5 п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" встановлено, що
відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

У пункті 8 вказаної вище Постанови
зазначено "Відповідно до частини
першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено. Зокрема, не є укладеними
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Встановивши ці
обставини, суд відмовляє в задоволенні
позову про визнання правочину
недійсним.

Отже, виходячи із наведених приписів,
позивач, звертаючись до суду із даним
позовом та вимагаючи визнати недійсним
договір, не будучи стороною за цим
договором, зобов'язаний довести, яким
чином оспорюваний ним договір порушує
(зачіпає) його права та законні
інтереси, а суд, в свою чергу,
перевірити доводи та докази, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги, і в
залежності від встановленого вирішити
питання про наявність чи відсутність
підстав для правового захисту
позивача.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
погоджується з судом першої інстанції,
що зі змісту предмету та умов договору
№2014026, вбачається, що між сторонами
правочину (відповідачами у справі)
укладено договір про надання послуг.
Спірний договір не містить положень,
визначених у п.3.1. Тимчасового
положення з приводу надання органом
ДВС спеціалізованій організації
доручення на реалізацію арештованого
майна на прилюдних торгах, які б давали
можливість трактувати, що в даному
випадку орган ДВС діяв як суб'єкт
владних повноважень, який делегує
частину наданих йому повноважень
торгівельній організації та виключало
б інститут вільного волевиявлення
сторін при його укладенні. Також
вбачається, що за умовами спірного
договору сторони спільно вчиняють дії,
спрямовані на досягнення мети -
реалізації нерухомого майна, що
належить позивачу, а згідно п.1.2
договору - Організація надає Відділу
послуги, що цілком відповідають
ст.ст.626, 901 ЦК України. Умови, які
викладені у спірному договорі,
відповідають чинному законодавству
України та волі сторін, а сам договір
містить всі необхідні істотні умови.

Як вже зазначалось вище, відповідно до
умов спірного договору, який за своєю
правовою природою є договором про
надання послуг, порядок його виконання
регулюється як Генеральним договором
№4, спеціальним Законом "Про виконавче
провадження", так і загальними
положеннями ЦК України.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Так, на виконання договору №2014026 від
10.02.2014р. Філією 20 ПП "НИВА - В.Ш." було
проведено одні прилюдні торги (05.03.2014р.),
на яких було реалізовано арештоване
майно позивача, відтак, твердження
позивача щодо проведення 05.03.2014р.
прилюдних торгів вчетверте не
відповідають дійсним обставинам,
оскільки спростовуються наявними у
справі доказами.

Щодо порушення прав позивача як
боржника за виконавчим провадженням в
частині зазначення у п.3.1 договору суми
винагороди Організації в розмірі 15% від
продажної ціни предмета іпотеки з
урахуванням ПДВ, що на думку позивача,
не відповідає ст.66 Закону України "Про
виконавче провадження" і мало своє
відображення в отриманні Банком меншої
суми в рахунок погашення
заборгованості, а звідси і порушені
права боржгиа в поступленні менших
коштів, то варто зазначити наступне.

Чинним законодавством України, що
регулює порядок продажу майна органами
ДВС, розмежовуються поняття витрати,
винагорода спеціалізованому
підприємству та гарантійний внесок.

Так, відповідно до ч.4 ст.66 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі звернення стягнення на майно
боржника - юридичної особи витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням прилюдних торгів, не
повинні перевищувати п'яти відсотків
вартості реалізації майна.

Згідно зі ст.44 Закону України "Про
іпотеку", положення якого підлягають
обов'язковому застосуванню у разі
реалізації предмету іпотеки, у
прилюдних торгах мають право брати
участь фізичні і юридичні особи, які
сплатили гарантійний внесок і можуть
відповідно до закону бути покупцями
нерухомого майна, що реалізується.
Розмір гарантійних внесків не може
перевищувати 5 відсотків початкової
ціни продажу предмета іпотеки.

Відповідно до п.3.1 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 27.10.1999р. №68/5 та
зареєстрованого в указаному
Міністерстві 02.11.1999р. за №745/4038 (далі -
Тимчасове положення), орган державної
виконавчої служби укладає із
спеціалізованою організацією договір,
яким доручає реалізацію майна
спеціалізованій організації за
визначену винагороду за надані послуги
з реалізації арештованого майна, яка
встановлюється у відсотковому
відношенні до продажної ціни лота.

Розмір винагороди за надані послуги з
реалізації арештованого майна не
повинен перевищувати з урахуванням
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням реалізації майна, та
податку на додану вартість 15 відсотків
від вартості майна. При цьому витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням реалізації майна, не
повинні перевищувати 5 відсотків
вартості реалізації майна.

Питання щодо здійснення підготовки
державним виконавцем та проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна, а також реалізації
арештованого майна визначені у пп.5.11,
5.12 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
15.12.1999р. №74/5 і зареєстрованої у
Міністерстві юстиції України 15.12.1999р.
за №865/4158 (далі - Інструкція), яка
розроблена на виконання Закону України
"Про виконавче провадження" і визначає
умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до Закону, інших
нормативно-правових актів підлягають
примусовому виконанню в разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Правовий аналіз положень вказаного
Закону та Інструкції свідчить про те,
що дані правові акти не встановлюють
порядку та правил проведення прилюдних
торгів, а лише закріплюють, як і ст.650 ЦК
України, такий спосіб реалізації майна,
як його продаж на прилюдних торгах, і
відсилають до інших
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України та Міністерства
юстиції України, якими визначається
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого майна (ст.62
Закону України "Про виконавче
провадження" та пп.5.11, 5.12 Інструкції).

Тимчасовим положенням передбачені
певні правила проведення прилюдних
торгів, а саме: по-перше, правила, які
визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розд. 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів (розд. 4); по-третє, ті правила, які
стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, вірним
висновок, до якого дійшов
господарський суд Тернопільської
області, що при укладенні спірного
договору норми діючого законодавства
щодо визначення вартості винагороди
Організації не порушено, оскільки
розмір винагороди спеціалізованій
організації встановлено саме у
Тимчасовому положенні, і який не
повинен перевищувати 15% від вартості
майна, такий же розмір сторонами
визначено і у договорі, тому, посилання
позивача на норми ст.66 Закону України
"Про виконавче провадження з огляду на
вищенаведений правовий аналіз
нормативних актів, є помилковим та
необґрунтованим, а договір в цій
частині також відповідає чинному
законодавству.

Твердження позивача про відсутність у
Відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Тернопільській
області належних повноважень на
укладення спірного договору є
недоведеними та необґрунтованими з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
державну виконавчу службу" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці .

Відповідно до ст.4 Закону України "Про
державну виконавчу службу", державними
виконавцями є заступник директора
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України -
начальник відділу примусового
виконання рішень, заступник начальника
відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
головний державний виконавець, старший
державний виконавець, державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, тощо.

Згідно п.7.2 Положення про Відділ
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Тернопільській
області, затвердженого наказом
начальника ГУЮ у Тернопільській
області №520-ОД від 065.10.2011р., начальник
відділу організовує роботу відділу
відповідно до покладених на нього
посадовою інструкцією повноважень,
здійснює перевірку роботи державних
виконавців та користується правами,
наданими Законом України "Про
виконавче провадження". Відділ
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного, повного і неупередженого
виконання рішень (п.5.1.).

Отже, з урахуванням викладеного вище,
господарський суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що начальник
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Тернопільській
області як посадова особа, яка вчиняє
виконавчі дії, направлені на виконання
рішень, є державним виконавцем, тому
має повноваження на укладення договору
з торгівельною організацією щодо
проведення прилюдних торгів по
реалізації арештованого нерухомого
майна.

На підставі викладеного вище, доводи
позивача (апелянта), які він зазначив в
апеляційній скарзі, як підстави для
скасування рішення господарського
суду Тернопільської області від
06.05.2014р., а саме, щодо відсутності права
у Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області укладати зі
спеціалізованою організацією спірний
договір про надання послуг, оскільки
Відділ не є органом державної
виконавчої служби, а також те, що
сторонами спірного договору
перевищено встановлений розмір
винагороди спеціалізованій
організації, що становить 15% від
продажної ціни предмета іпотеки, не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте, з урахуванням всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт" відмовити.

2. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 06.05.2014 року
в справі №921/224/14-г/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на
адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови
виготовлений 28.07.2014 р.

Головуючий суддя
Бойко С. М.

Суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Юрченко Я.О.