м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14083/14 28.07.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства «Київенерго»доВідкритого
акціонерного товариства "Трест
Міськбуд - 4"простягнення 49272 грн 55
коп.Представники: від позивача:
Кирищук В.П. -представник за
довіреністю № 91/2014/02/14-1 від 14.02.2014від
відповідача: не з'явились ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

11.07.2014 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
з вимогами до Відкритого акціонерного
товариства "Трест Міськбуд - 4" про
стягнення заборгованості за договором
на постачання теплової енергії у
гарячій воді від 20.09.1999 № 1532667 у розмірі
49272 грн 55 коп., в тому числі 43929 грн 63 коп.
основного боргу, 3206 грн 86 коп.
інфляційних втрат, 400 грн 51 коп. 3 %
річних та 1735 грн 55 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 20.09.1999 № 1532667
не виконав взяті на себе зобов'язання, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість за використану теплову
енергію за період з 01.02.2014 до 01.04.2014 у
розмірі 43929 грн 63 коп., крім того у
зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором позивачем
нараховано 3 % річних у розмірі 400 грн 51
коп., інфляційні втрати у розмірі 3206 грн
86 коп. та пеню у розмірі 1735 грн 55 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 14.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/14083/14 та справу
призначено до розгляду на 28.07.2014.

Представник відповідача у судове
засідання 28.07.2014 не з'явився, вимоги
суду не виконав, про розгляд справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення №
970.

У судове засідання 28.07.2014 з'явився
представник позивача та надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувається з
урахуванням положень статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні 28.07.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані суду
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.09.1999 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (енергопостачальна за
договором) та Відкритим акціонерним
товариством «Хрещатикбуд» (споживач за
абонент) укладено договір на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 15326679, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується виробити
та поставити теплову енергію споживачу
для потреб опалення та гарячого
водопостачання, а споживач
зобов'язується отримати її та оплатити
відповідно до умов, викладених в цьому
договорі (далі - договір).

Між сторонами укладена додаткова угода
від 31.02.2007 до договору на постачання
теплової енергії у гарячій воді від
20.09.1999 № 1532667, яка є його невід'ємною
частиною.

Відповідно до cтатуту Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів Акціонерної
енергопостачальної організації
«Київенерго» (протокол № 2/2013 від
22.04.2013), Акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго» перейменована у
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» у відповідності до вимог
та положень Закону України «Про
акціонерні товариства» від 17.09.2008 №
514-VI.

У відповідності до пункту 1.1 статуту
Відкритого акціонерного товариства
«Трест Міськбуд - 4, затвердженого
рішенням загальних зборів акціонерів
(протокол від 02.06.2006), згідно з рішення
зальних зборів акціонерів від 02.06.2006
Відкрите акціонерне товариство
«Хрещатикбуд» перейменовано на
Відкрите акціонерне товариство «Трест
Міськбуд-4»; товариство є повним
правонаступником Відкритого
акціонерного товариства
«Хрещатикбуд».

Положеннями розділу 8 договору
встановлено строк дії договору, а саме
даний договір набуває чинності з дня
його підписання, та діє до 31.12.2000.
Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін.

Відповідно до пункту 1.1. договору
предметом договору є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах
передбачених даним договором.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору
енергопостачальна організація
зобов'язалась постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення - в період
опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року в
кількості та в обсягах згідно з
додатком 1 до договору.

Відповідно до пункту 2.3.1 договору
абонент зобов'язався додержуватися
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у додатку № 1 до договору, не
допускаючи їх перевищення, та
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії.

Порядок розрахунків сторони погодили в
додатку № 4 до договору, відповідно до
умов якого абонент до початку
розрахункового періоду (місяця)
сплачує енергопостачальній
організації вартість заявленої у
договорі кількості теплової енергії на
розрахунковий період, з урахуванням
сальдо розрахунків на початок місяця,
або оформлює договір про заставу майна,
згідно Закону України «Про заставу», як
засіб гарантії сплати споживаємої
теплової енергії.

В разі, якщо абонент розраховується за
показниками приладів обліку: при
перевищенні фактичного використання
теплової енергії понад заявленого та
сплаченого до початку розрахункового
періоду,ця кількість перевищення
самостійно сплачується «Абонентом»не
пізніше 28 числа поточного місяця; у
випадку, якщо фактичне використання
теплової енергії нижче від заявленого
та сплаченого до початку
розрахункового періоду,сальдо
розрахунків визначається за
фактичними показниками приладів
обліку.

Абонентам, що не мають приладів обліку,
кількість фактично спожитої теплової
енергії визначається згідно
договірних навантажень з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія від теплових
джерел «Енергопостачальної
організації» та кількості годин (діб)
роботи тепловикористовуючого
обладнання абонента в розрахунковому
періоді. Різниця між заявленою та
фактично спожитою абонентом тепловою
енергією сплачується ним самостійно,
не пізніше 15 числа наступного за
розрахунковим.

Пунктом 5 додатку 4 до договору
передбачено, що абонент щомісяця з 12 по
15 число самостійно отримує в районному
відділі теплозбуту № 3 за адресою: вул.
Щекавицька, буд. № 37/48, розрахункова
група, табуляграму фактичного
споживання теплової енергії за
попередній період, акт звірки на
початок розрахункового періоду (один
примірних оформленого акту звірки
абонент повертає в РВТ).

У відповідності до додатку № 3 до
договору розрахунки з абонентом за
відпущену теплову енергію
енергопостачальною організацією
проводяться згідно з тарифами,
затвердженими Розпорядженням
Київської міської адміністрації від
15.01.1999 № 47, за кожну відпущену
Гігокалорію (1Гкал/грн.) без урахування
ПДВ для опалення у розмірі 70,00 грн. (100 %).
В період дії договору можливе змінення
тарифів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
договору постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та
частини 7 статті 276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно до пункту 23 Правил
користування тепловою енергією,
затверджених постановою Кабінету
міністрів України від 03.10.2007 № 1198, у
споживачів, що не мають приладів
комерційного обліку, обсяг фактично
спожитої теплової енергії
розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

Як встановлено судом, за період з 01.02.2014
до 01.04.2014 позивачем було поставлено
відповідачу теплову енергію на
загальну суму 46898 грн 42 коп. на умовах,
передбачених укладеним між сторонами
договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 20.09.1999 № 1532667.
Факт, обсяги та вартість поставленого
товару підтверджується доданими до
позовної заяви копіями облікових
карток за період з лютого 2014 року по
квітень 2014 року та відомостями обліку
споживання теплової енергії за період
з 26.01.2014 по 25.03.2014.

Судом встановлено, що споживач в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства не виконав у
повному обсязі взяті на себе
зобов'язання по оплаті отриманої
теплової енергії за період з 01.02.2014 до
01.04.2014, у зв'язку з чим в останнього
виникла заборгованість перед
постачальником за спожиту теплову
енергію у розмірі 43929 грн 63 коп., що
також не було спростовано
відповідачем, зокрема відповідачем не
надано суду доказів оплати спожитої в
період з 01.02.2014 до 01.04.2014 теплової
енергії на суму 43929 грн 63 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі з
наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок
заборгованості за спожиту теплову
енергію, суд вважає його обґрунтованим
та документально підтвердженим, у
зв'язку з чим вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за використану теплову
енергію за період постачання теплової
енергії з 01.02.2014 до 01.04.2014 підлягають
задоволенню у розмірі 43929 грн 63 коп.

У зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором на постачання
теплової енергії у гарячій воді № 1532667
від 20.09.1999, позивачем нараховано
відповідачу пеню у розмірі 1735 грн 55
коп., 3 % річних у розмірі 400 грн 51 коп. за
загальний період прострочення щодо
всіх платежів, вказаний в розрахунку,
доданому до позовної (з 01.02.2014 по 01.06.2014)
та інфляційні втрати у розмірі 3206 грн 86
коп. за загальний період прострочення
щодо всіх платежів, вказаний в
розрахунку, доданому до позовної (з
01.03.2014 по 01.06.2014).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно з пунктом 3.5 додатку 4 до
договору абоненту на суму боргу на
початок кожного розрахункового
періоду (місяця) електропостачальною
організацією нараховується пеня в
розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту
його повного погашення, але не більше
суми, обумовленої чинним
законодавством України.

Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для
застосування відповідальності
відповідно до умов пункту 3.5 додатку 4
до договору та захисту майнових прав та
інтересів позивача, відповідно до норм
статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
позивачем було правомірно нараховано
пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.
Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок пені у розмірі
1735 грн 55 коп., 3 % річних у розмірі 400 грн 51
коп., нарахованих за період з 01.02.2014 по
31.05.2014, та інфляційних втрат у розмірі
3206 грн 86 коп. нарахованих за період з
березня 2014 року по травень 2014 року, суд
вважає його обґрунтованим та таким, що
відповідає приписам законодавства про
порядок та строки нарахування, у
зв'язку з чим вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені у розмірі
1735 грн 55 коп., 3 % річних у розмірі 400 грн 51
коп. та інфляційних втрат у розмірі 3206
грн 86 коп., підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
43 ч. 1 та ч. 2 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Трест Міськбуд - 4" (03150, м.
Київ, вул. Червоноармійська, буд. 66-Б,
ідентифікаційний код 04012684) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана
Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305)
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 43929 (сорок три тисячі
дев'ятсот двадцять дев'ять) грн 63 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 3206 (три
тисячі двісті шість) грн 86 коп., 3 %
річних у розмірі 400 (чотириста) грн 51
коп., пеню у розмірі 1735 (одна тисяча
сімсот тридцять п'ять) грн 55 коп. та 1827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн
00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 04.08.2014

Суддя
І.М. Отрош