м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнесфорумінвест"
про стягнення 433 320,00 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Куць В.В.
від відповідача: не з'явилися
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Євротрубпласт" (далі-позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Бізнесфорумінвест" (далі-відповідач)
про стягнення 433 320,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані виявленою
нестачею речей, переданих
відповідачеві на зберігання на
підставі договору відповідального
зберігання №348/1-ХР від 03.10.2011 р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 03.07.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
03.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду представник
відповідача подав клопотання про
відкладення розгляду справи через
неможливість забезпечення явки у
судове засідання повноважних
Суд задовольнив подане клопотання та
відклав розгляд справи на 24.07.2014 р.
24.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду представник
відповідача подав клопотання про
відкладення розгляду справи через
необхідність підготовки проекту
мирової угоди та для можливості
врегулювання спору мирним шляхом.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та заперечував
проти клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, проте був
повідомлений про час та місце судового
засідання належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення.
Приймаючи до уваги, що представник
відповідача був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.07.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Євротрубпласт" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Бізнесфорумінвест" укладено договір
відповідального зберігання №348/1-хр,
умовами якого передбачено, що позивач
здає, а відповідач приймає на
зберігання строком з моменту передачі
до 31.12.2011 р. труби поліетиленові та
комплектуючі до них (далі-товар), в
кількості, асортименті та вартістю,
вказаними в відповідних актах
приймання-передачі.

Відповідно до п. 2.1. договору,
зберігання товару позивача
здійснюється відповідачем на
території складу відповідача за
адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська,
15-А.

Згідно п. 2.2. договору,
приймання-передача товару на
зберігання здійснюється сторонами в
порядку, передбаченому діючим в
Україні законодавством, на підставі
акту приймання-передачі товару на
зберігання, з посиланням на цей
договір.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що
повернення товару здійснюється
відповідачем після закінчення терміну
зберігання, або ж за першою вимогою
позивача як і третіх осіб, на яких вкаже
позивач.

Відповідно до п. 2.6. договору, при
поверненні товару із зберігання,
приймання-передача товару
здійснюється в порядку, вказаному в п.
2.2. цього договору і упорядковується
актом приймання-передачі на повернення
товару, що підтверджується між
відповідачем та позивачем.

Згідно п. 5.3. договору, у випадку втрати
чи недостачі майна, переданого на
зберігання, відповідач зобов'язується
відшкодувати позивачеві збитки в
розмірі вартості втраченого майна,
виходячи із ціни, вказаної в акті
приймання-передачі товару на
зберігання, а у випадку пошкодження - в
розмірі витрат на відновлення
властивостей майна.

Пунктами 6.2, 6.3. договору передбачено, що
даний договір вступає в силу з моменту
його підписання і діє до 31.12.2011 р. Якщо
жодна із сторін не заявить про бажання
припинити дію вищевказаного договору
за 1 місяць до закінчення строку його
дії, то договір вважається продовженим
на аналогічний строк.

Оскільки сторонами не надано суду
доказів щодо бажання будь-якої із
сторін припинити дію договору, суд
дійшов висновку, що даний договір
неодноразового автоматично
пролонговувався та є чинним на момент
прийняття рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.12.2011 р. позивачем було передано
відповідачеві на зберігання труби ПЭ
100 ГАЗ SDR 11-110 х 10,0 бух., кількістю 2 000 шт.,
вартістю 433 320,00 грн., що підтверджується
актом №6 приймання-передачі товарів на
зберігання (копія в матеріалах справи).

Як стверджує позивач та
підтверджується матеріалами справи,
11.04.2014 р. на адресу відповідача була
направлена вимога №1096/2014 від 10.04.2014 р.
щодо повернення товарів зі зберігання,
в якій позивач просив відповідача у
строк до 25.04.2014 р. повернути передані на
зберігання товари, направлення якої
підтверджується копією фіскального
чеку №9630 від 11.04.2014 р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що внаслідок невиконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
належного зберігання товарів позивача
згідно договору відповідального
зберігання №348/1-хр від 03.10.2011 р.,
позивачу було завдано збитків, які
визначаються вартістю переданого
позивачем на зберігання товару, та
становлять 433 320,00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу
України, за договором зберігання одна
сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 949 Цивільного
кодексу України, зберігач зобов'язаний
повернути поклажодавцеві річ, яка була
передана на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості.

Частино 1 статті 950 Цивільного кодексу
України передбачено, що за втрату
(нестачу) або пошкодження речі,
прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.

Як встановлено судом вище, позивачем
направлялася відповідачеві вимога
№1096/2014 від 10.04.2014 р. щодо повернення
товарів зі зберігання, переданих по
акту №6 приймання-передачі товарі на
зберігання від 15.12.2011 р. вартістю 433 320,00
грн., в якій позивач просив відповідача
у строк до 25.04.2014 р. повернути передані
на зберігання товари.

Проте відповідачем не було повернуто
переданий товар вартістю 433 320,00 грн.,
доказів зворотного суду не надано.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 1 частини 1 статті 951 Цивільного
кодексу України встановлено, що збитки,
завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем, зокрема, у
разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості.

Частиною 1,2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: - втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); -
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Відповідно до приписів статті 225
Господарського кодексу України, до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правом фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було понесено збитків у
розмірі вартості переданого
відповідачеві товару - 433 320,00 грн.,
прийнятого відповідачем на зберігання
згідно акту №6 приймання-передачі
товарів на зберігання від 15.12.2011 р. та
неповернутого позивачеві на його
вимогу.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин, оскільки положенням
договору відповідального зберігання
№348/1-хр від 03.10.2011 р. та положенням ч. 1
ст. 950 Цивільного кодексу України
встановлено відповідальність
відповідача за товар переданий йому
позивачем на зберігання, вартість
переданого відповідачеві товару
зазначена в акті №6 приймання-передачі
товарів на зберігання від 15.12.2011 р.,
враховуючи, що відповідачем не надано
суду обґрунтованих заперечень щодо
спростування своєї вини у втраті чи
знищенні товару, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог, а
тому підлягає задоволенню вимога
позивача про стягнення з відповідача 433
320,00 грн. збитків.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний дім "Євротрубпласт"
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнесфорумінвест"
(04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12,
ідентифікаційний код - 35679536), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Євротрубпласт" (93009, Луганська обл., м.
Рубіжне, вул. Трудова, буд. 1,
ідентифікаційний код - 33090871) 433 320
(чотириста тридцять три тисячі триста
двадцять) грн. 00 коп. - збитків та 8 666
(вісім тисяч шістсот шістдесят шість)
грн. 40 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 28.07.2014 р.

Суддя
Бондарчук
В.В.