ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2014 р.
Справа № 914/2080/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства
"Дуокс" Словацького Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дуокс
с.р.о.", м. Львів;

до відповідача: Львівського
комунального підприємства
"Львівелектротранс", м. Львів;

про: зобов`язання до вчинення дій.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Багрій О.Л. - представник на
підставі довіреності №013 від 12.05.2014
року;

відповідача: Гіра С.В.- представник на
підставі довіреності № 32 від 04.07.2013
року;

Обставини розгляду справи.
Ухвалою суду від 13.06.2014 року прийнято до
розгляду позовну заяву та порушено
провадження у справі за позовом
Дочірнього підприємства "Дуокс"
Словацького Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дуокс с.р.о." до
Львівського комунального підприємства
"Львівелектротранс" про зобов`язання до
вчинення дій. Розгляд справи
призначено на 24.06.2014 року.

У судове засідання 24.06.2014 року
представник позивача не з`явився,
повідомлення про отримання позивачем
ухвали про порушення провадження у
справі на момент судового засідання не
повернулося. Представник відповідача
проти позовних вимог заперечив, подав
відзив на позовну заяву. Судом
відкладено розгляд справи на 08.07.2014
року.

У судовому засіданні 08.07.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, подав клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи. Відповідач явки представника у
судове засідання не забезпечив, причин
неявки не повідомив. Судом відкладено
розгляд справи на 17.07.2014 року.

У судовому засіданні 17.07.2014 року
представник позивача подав заяву про
зміну предмета позову, судом прийнято
подану заяву. Суд перейшов до розгляду
справи по суті. Представник
відповідача проти позовних вимог
заперечив з підстав, наведених у
відзиві. Розгляд справи відкладено на
22.07.2014 року.

У судовому засіданні 22.07.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Представник відповідача
проти позовних вимог заперечив.
Забезпечуючи сторонам можливість
подати додаткові докази по справі,
судом оголошено перерву в судовому
засіданні до 25.07.2014 року.

У судовому засіданні 25.07.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представники
сторін відмовились.

Представникам сторін, що брали участь у
судових засіданнях, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
його прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Суть спору. Дочірнє підприємство
"Дуокс" Словацького Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дуокс
с.р.о." (надалі по тексту рішення -
позивач, постачальник відповідно до
договору) звернулося до Львівського
комунального підприємства
"Львівелектротранс" (надалі по тексту
рішення - відповідач, замовник
відповідно до договору) про
зобов'язання до вчинення дій, а саме
укладення додаткової угоди до
укладеного між сторонами договору
поставки № 46 від 15 січня 2013 року.
Зокрема, позивач вважає неправомірною
відмову відповідача від пропозиції
змінити договірну ціну, внаслідок чого
і виник спір.

До початку розгляду справи по суті
позивач подав заяву про зміну предмета
позову, яка прийнята судом, у зв'язку з
чим даний спір вирішується з
урахуванням даної заяви.

Відповідач проти позовних вимог
заперечив, про що зазначив у відзиві на
позовну заяву від 24.06.2014 року

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 19 листопада 2012 року
на інформаційному загальнодержавному
веб-порталі Державні закупівлі було
опубліковано оголошення (№317227 в
інформаційному бюлетені за № 129 (731) від
19.11.2012 року) про заплановану закупівлю
тролейбусів «Шкода» 14 ТР, «Шкода» 15 ТР
або аналог (бувший у використанні) для
потреб Львівського комунального
підприємства «Львівелектротранс».
Кінцевий строк подання пропозицій -
20.12.2012 року, дата розкриття пропозицій -
20.12.2012 року.

Рішенням комітету з конкурсних торгів
за результатами оцінки пропозицій
конкурсних торгів (цінових пропозицій)
переможцем торгів за усіма лотами було
визначено Дочірнє підприємство
«Дуокс» словацького ТзОВ «Дуокс», що
підтверджується протоколом оцінки
пропозицій конкурсних торгів (цінових
пропозицій) №3-2 від 26.12.2012 року.

21 січня 2013 року на інформаційному
загальнодержавному веб-порталі
Державні закупівлі було опубліковано
оголошення (№ 021826 в інформаційному
бюлетені за № 6 (749) від 21.01.2013 року) про
результати процедури закупівлі та
переможця торгів (Дочірнє підприємство
«Дуокс» словацького ТзОВ «Дуокс»).

15 січня 2013 року між Львівським
комунальним підприємством
«Львівелектротранс» (замовник) та
Дочірнім підприємством «Дуокс»
словацького Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дуокс» постачальник
укладено договір поставки № 46, за яким
постачальник (позивач) зобов'язувався
передати тролейбуси Шкода 14 ТР та Шкода
15 ТР (бувші у використанні) замовнику
(відповідачу), а замовник
зобов'язувався оплатити його у строк та
в порядку визначених цим договором
відповідно до рішення комітету з
конкурсних торгів відповідача,
оформленого протоколом №3-2 від 26.12.2012
року щодо акцепту цінової пропозиції
постачальника за результатами
процедури відкритих торгів.

Кількість товару, що є предметом
договору, визначена в специфікації
(додатку № 1), що є невід'ємною частиною
даного договору та може бути зменшена в
залежності від виділених асигнувань на
потреби замовника (п. 2.1. договору).

Згідно зі специфікацією, яка є додатком
№ 1 до договору поставки № 46 від 15.01.2013
року, позивач зобов'язувався поставити
тролейбус Шкода 14 ТР (бувший у
використанні) в кількості 20 шт. за ціною
300 000 грн. за шт. (лот №1-№20) та тролейбус
Шкода 15 ТР (бувший у використанні) в
кількості 10 шт. за ціною 450 000 грн. за шт.
(лот №21-№30), всього на суму 10 500 000 грн.

11 квітня 2014 року позивач надіслав
відповідачу вимогу, в якій, у зв'язку з
істотною зміною обставин, пропонував
внести зміни до договору поставки № 46
від 15.01.2013 року, зокрема, змінити ціни на
тролейбус Шкода 14 ТР (бувший у
використанні) - 522 000,00 грн., що на день
укладення договору згідно курсу НБУ
складає 30 000,00 євро; тролейбус Шкода 15 ТР
(бувший у використанні) - 783 000,00 грн., що
на день укладення договору згідно
курсу НБУ складає 45 000,00 євро.

Листом за вих. №30/818 від 07.05.2014 року
відповідач відмовив позивачу у
внесенні змін до договору поставки №46
від 15.01.2013 року.

Дані факти матеріалами справи
підтверджуються, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд прийшов до висновку про
безпідставність, недоведеність та
необґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, однією з підстав виникнення
зобов'язань, є, зокрема, договори та
інші правочини.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу
України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 188
Господарського кодексу України,
сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором, а інша сторона у
двадцятиденний строк після одержання
пропозиції повідомляє другу сторону
про результати її розгляду, а у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Частиною другою статті 652 Цивільного
кодексу України передбачено, що в разі
недосягнення сторонами згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний за наявності одночасно
таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч. 4 ст. 652 ЦК України зміна
договору у зв'язку з істотною зміною
обставин допускається за рішенням суду
у виняткових випадках, коли розірвання
договору суперечить суспільним
інтересам або потягне для сторін шкоду,
яка значно перевищує затрати,
необхідні для виконання договору на
умовах, змінених судом.

Отже, для зміни умов договору у разі
істотної зміни обставин необхідно
наявність всіх перелічених умов
одночасно.

Відповідно до статті 36 Закону України
«Про Національний банк України»
офіційний курс гривні до іноземних
валют установлюється Національним
банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині
першій статті 8 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю», встановлюються
Національним банком України за
погодженням із Кабінетом Міністрів
України.

Поряд з цим, згідно з Положенням про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 12.11.2003 року № 496,
офіційний курс гривні до іноземних
валют, зокрема, до євро, установлюється
щоденно. Курсу гривні до євро
розраховується на підставі інформації
про курс гривні до долара США,
установлений згідно з підпунктом «а»
цього пункту, та про щоденний фіксинг
курсів валют до євро Європейського
центрального банку.

Отже, незмінність курсу гривні до
іноземних валют, в тому числі, до євро,
законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний договір,
а також зовнішньоекономічний контракт,
позивач приймав на себе певні ризики на
випадок зміни валютного курсу та в
момент укладення договору не мав
будь-яких законних підстав вважати, що
зміна встановленого валютного курсу не
настане.

Укладаючи зовнішньоекономічний
контракт в іноземній валюті та беручи
на себе певні зобов'язання, позивач
повинен був чітко усвідомлювати, що
курс національної валюти по відношенню
до євро не є незмінним та враховувати
підвищений валютний ризик за таким
контрактом. Ризик підвищення курсу
євро до гривні несе саме постачальник
по спірному договору.

Наявності усіх чотирьох умов,
необхідних для зміни договору, у
зв'язку із істотною зміною обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, позивачем не доведено.

Слід також зазначити, що відповідно до
ч. 5 ст. 40 Закону України від 01.06.2010 року,
№ 2289-VI «Про здійснення державних
закупівель» (який був чинним на момент
укладення спірного договору) умови
договору про закупівлю не повинні
відрізнятися від змісту пропозиції
конкурсних торгів або цінової
пропозиції (у тому числі ціни за
одиницю товару) переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань сторонами в повному обсязі,
крім випадків, визначених вказаною
статтею, зокрема, у разі зміни ціни у
зв'язку із зміною ставок податків і
зборів пропорційно до змін таких
ставок; зміни курсу іноземної валюти у
разі встановлення в договорі про
закупівлю порядку зміни ціни залежно
від зміни такого курсу.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України, істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського
кодексу України при укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Таким чином, ціна є істотною умовою
договору поставки № 46 від 15.01.2013 року.

Як вбачається з тексту договору
поставки № 46 від 15.01.2013 року, сторони
визначили ціну у національній валюті -
гривні (загальна сума - 10 500 000 грн., ціна
за одиницю - у специфікації: тролейбус
Шкода 14 ТР (бувший у використанні) в
кількості 20 шт. за ціною 300 000,00 грн. за
шт. (лот №1-№20) та тролейбус Шкода 15 ТР
(бувший у використанні) в кількості 10
шт. за ціною 450 000 грн. за шт. (лот №21-№30).
Вказані ціни є тотожними ціновим
пропозиціям, які були запропоновані ДП
«Дуокс» словацького ТзОВ «Дуокс» під
час здійснення процедури закупівель.

Сторони порядку зміни ціни в
залежності від зміни курсу іноземної
валюти в договорі поставки № 46 від
15.01.2013 року не встановлювали та
додаткових угод з цього приводу не
укладали. А з наведеного вище положення
ст. 40 Закону України «Про здійснення
державних закупівель» вбачається
чіткий перелік випадків, що дають
підстави змінювати істотні умови
договору, укладеного в результаті
проведення торгів, які у даному випадку
відсутні.

Крім цього, договором (п. 3.3) сторони
встановили, що ціна товару повинна
відповідати умовам акцептованої
цінової пропозиції.

З огляду на наведене, вимога позивача
про зміну істотної умови договору
поставки № 46 від 15.01.2013 року - ціни, у
зв'язку із зміною курсу іноземної
валюти, не ґрунтується на нормах
законодавства.

Щодо доводів позивача про зміну ціни у
зв'язку зі сплатою ним утилізаційного
збору, то слід зазначити, що Закон
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України щодо
сплати екологічного податку за
утилізацію знятих з експлуатації
транспортних засобів та вдосконалення
деяких податкових норм» від 04.07.2013 року
№ 422-VII набрав чинності 1 вересня 2013
року. Як зазначалося вище, договір
поставки №46 був укладений 15.01.2013 року,
відповідач здійснив часткову
передоплату у травні 2013 року.

Проте, позивач належних та допустимих
доказів щодо дати ввезення на митну
територію України чи наявності інших
підстав виникнення обов'язку сплати
утилізаційного збору, а також сплати
сум утилізаційного збору не
представив.

Таким чином, зазначені позивачем
обставини не можуть слугувати
підставою для зміни умов спірного
договору.

Інших обґрунтувань своїх вимог, ніж ті,
що наведені у позовній заяві, позивачем
не надано.

Одночасно суд звертає увагу на те, що
неналежне виконання відповідачем
договірних зобов'язань, про що у
позовній заяві зазначає позивач, також
не може бути підставою для задоволення
позовних вимог про зобов'язання
відповідача до укладення додаткової
угоди до договору поставки, оскільки у
випадку завдання постачальнику
збитків неправомірними діями
замовника позивач може звертатися,
наприклад, з вимогою про відшкодування
збитків, що передбачено ст. 22
Цивільного кодексу України (особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування). Разом із цим
дослідження невиконання чи порушення
відповідачем умов договору
відповідачем та встановлення
порушення права позивача такими діями
не є предметом даного позову.

Застосування конкретного способу
захисту цивільного права залежить як
від змісту суб'єктивного права, за
захистом якого звернулася особа, так і
від характеру його порушення. З цією
метою суд повинен з'ясувати характер
спірних правовідносин сторін (предмет
та підставу позову), характер
порушеного права позивача та
можливість його захисту в обраний ним
спосіб.

Враховуючи досліджені та
проаналізовані обставини справи, суд
вважає, що позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

У зв'язку з відмовою в позові судові
витрати покладаються на позивача
відповідно до положень ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст. ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83,
84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та підписане
29.07.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.