Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" серпня 2014 р.
Справа № 906/691/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Довгалюку Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гриньок О.А. - начальник
відділу виконавчих проваджень та
проваджень у справах про банкрутство
управління претензійно-позовної
роботи Юридичного департаменту, за дов.
№14-126 від 13.05.2014 р.;

від відповідача: Грищенко О.М. -
представник за дов., дов. №б/н від 23.12.2013
р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства
теплозабезпечення (м. Коростень,
Житомирська область)

про стягнення 7051364,44 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 69 ГПК України, строк
розгляду спору продовжено на 15 днів.

ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (м. Київ) звернулося
до господарського суду з позовом до
Комунального підприємства
теплозабезпечення (м. Коростень) про
стягнення 7051364,44 грн., з яких: 5730000,00 грн. -
основний борг, 923146,09 грн. - пеня, 261533,25
грн. - 3% річних, 136685,09 грн. - інфляційні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що відповідач,
всупереч п. 6.1 Договору купівлі -
продажу природного газу №13/2660-ТЕ-10 від
28.12.2012 р., несвоєчасно сплатив послуги
по споживанню природного газу з січня
по грудень 2013 р., внаслідок чого
Комунальному підприємству
теплозабезпечення, окрім основного
боргу, було нараховано штрафні санкції
у відповідності до п.7.2 Договору, та,
згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України,
інфляційні нарахування і 3% річних.

В засіданні суду представник позивача
позовні вимоги підтримав з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заявила про
визнання позову частково по сплаті
основного боргу з врахуванням раніше
сплачених сум; підтримала клопотання
про відстрочку виконання рішення суду
і зменшення суми пені до 80% з підстав,
викладених у відзиві №1188 від 17.06.2014 р.
(а. с. 73-77), зазначила про наявність
невідшкодованої державою різниці в
ціні між затвердженими тарифами та
фактичними витратами по всіх групах
споживачів за 2010-2014 роки, яка становить
23659,6 тис. грн., на підтвердження чого
надала довідку виконавчого комітету
Коростенської міської ради (а. с. 149, 150).

В усному порядку представник
відповідача пояснила, що причиною не
повного проведення розрахунків за
спожитий газ є збиткова діяльність
підприємства, спричинена
особливостями його фінансування та
діяльності; зазначила, що ні позивачу,
ні іншим учасникам господарських
відносин збитків внаслідок
несвоєчасної сплати коштів не завдано,
оскільки фактично підприємством
оплачено 83,95 % усієї суми боргу по
Договору купівлі - продажу природного
газу №13/2660-ТЕ-10 від 28.12.2012 р.

Представник позивача щодо заяви
відповідача про відстрочку виконання
рішення суду і зменшення суми пені
заперечив з підстав, викладених у
запереченнях від 18.07.2014 р., вказавши, що
обставини, на які посилається
відповідач як на підставу клопотання
про зменшення розміру пені не
підтверджені документально; що
відсутність субвенцій з Державного
бюджету України на погашення боргу з
різниці в тарифах не є підставою
звільнення відповідача від
передбаченої договором господарсько -
правової відповідальності; що суд має
враховувати не тільки майнові інтереси
відповідача, а й негативні наслідки
спричинені позивачу, який забезпечує
галузі національної економіки і
населення природним газом, має
стратегічне для економіки і безпеки
держави значення, тому несплата боргів
перед іноземними постачальниками газу,
що нерозривно пов'язано з оплатою
вартості газу вітчизняними
споживачами, може призвести до
зупинення постачання природного газу
на територію України (а.с.131-140)

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши повноважних представників
сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до умов укладеного між
НАК"Нафтогаз України"
(продавець/позивач) та Комунальним
підприємством теплозабезпечення
(покупець/відповідач) Договору купівлі
- продажу природного газу №13/2660-ТЕ-10 від
28.12.2012 р. з Додатковою угодою до нього а.
с. 14 - 20) (далі - Договір), продавець
зобов'язується передати у власність
покупця у 2013 р. природний газ, ввезений
на митну територію України позивачем
за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ (надалі -
газ) на умовах цього Договору (п. 1.1).
Згідно п. 2.1 Договору продавець передає
покупцеві з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. газ
обсягом до 15632 тис. куб. м., у тому числі
по місяцях (тис. куб.м): січень - 4112; лютий
- 2784; березень - 2218; квітень - 476; жовтень -
1167; листопад - 1957 та грудень - 2918.

Згідно з п. 3.1 Договору продавець
передає покупцю газ у пунктах
приймання - передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
покупця.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що
ціна за 1000 куб.м. природного газу
становить 1091,00 грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м.
природного газу -1091,00 грн., крім того ПДВ
- 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ -1309,20 грн.

Загальна вартість Договору на дату
його укладення становить 17054512,00 грн.,
крім того ПДВ - 3410902,4 грн., разом з ПДВ -
20465414,4 грн. (п. 5.5 Договору).

Сторони домовилися, що приймання -
передача газу, переданого продавцем
покупцеві у відповідному місяці
продажу, оформлюється актом приймання -
передачі газу. Обсяг споживання газу
покупцем у відповідному місяці
поставки встановлюється шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця. Не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця і газотранспортного
підприємства три примірника акта
приймання - передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаного
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акт є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами
(п.п. 3.3, 3.4 Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов
Договору за період з січня по грудень
2013 р. включно НАК "Нафтогоз України"
поставила відповідачу природний газ в
об'ємі 16901,569 тис.куб.м. на загальну суму
22127534,17 грн., що підтверджується
підписаними та скріпленими печатками
сторін Актами приймання - передачі
природного газу від 26.09.2013 р., від 31.10.2013
р., від 30.11.2013 р. і від 31.12.2013 р. (а. с. 21 - 27).

Дані акти є достатнім і належним
доказом передачі газу, оскільки
передбачені умовами п.п. 3.3, 3.4 Договору
№13/2660-ТЕ-10 від 28.12.2012 р.

Відповідно до погодженого сторонами
пункту 6.1 Договору, оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця наступного за місяцем поставки
газу.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
отриманого природного газу виконав
частково, сплативши на рахунок
позивача 18208092,17 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями (а. с. 94 - 106) та виписками по
його рахунку (а. с. 28 - 30).

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Враховуючи зазначене, сума боргу
відповідача перед позивачем по оплаті
за отриманий у 2013 році природний газ
станом на день розгляду справи в суді
склала 3919442,00 грн. (22127534,17 грн. - 18208092,17
грн.)

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
не допускається.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
щодо стягнення 3919442,00 грн. основного
боргу є обґрунтованими, такими, що
підтверджені матеріалами справи, тому
підлягають задоволенню.

Разом з тим, в процесі розгляду справи
відповідачем було сплачено 369425,00 грн.
основного боргу, що підтверджується
платіжним дорученням №5 від 05.05.2014 р. та
Актом звірки розрахунків за період з
01.01.2013 р. по 31.05.2014 р. (а. с. 107, 123 - 127).

Оскільки вказана сума була оплачена
відповідачем після звернення позивача
до суду, провадження у справі в частині
стягнення 369425,00 грн. слід припинити на
підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, у
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Розглядаючи питання щодо законності та
обґрунтованості позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
штрафних санкцій, суд приймає до уваги,
що згідно з п. 7.2 Договору, у разі
невиконання покупцем пункту 6.1 умов
цього Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зі змісту ст. 610 Цивільного кодексу
України випливає, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків
оплати за надані послуги, є порушенням
зобов'язання, що відповідно до ст. 611
Цивільного кодексу України тягне за
собою правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплату
неустойки.

За таких обставин, враховуючи
наявність зазначених у Договорі
підстав для застосування до
відповідача відповідальності у
вигляді сплати пені, перевіривши
правильність її нарахування, суд
приходить до висновку що позивачем
безпідставно в період часу, за який
здійснюються відповідні нарахування,
включено день фактичної сплати суми
боргу (п. 1.9 постанови Пленуму ВГСУ "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" від
17.12.2013 р. №14), у зв'язку з чим розмір
обґрунтовано заявленої до стягнення
пені складає 917069,25 грн.

У стягнені з відповідача 6076,84 грн. пені
слід відмовити за безпідставністю.

Разом з тим, враховуючи клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
(а. с. 73-77), обґрунтоване його
збитковістю через неплатоспроможність
бюджетних установ, населення,
юридичних осіб та організацій, які є
кінцевими споживачами газу, а також
невідповідністю тарифів з
теплопостачання економічно
обґрунтованим, слід зазначити, що
відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право у виняткових випадках
зменшувати розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, яка
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо (п.
3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р.
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін з метою дотримання балансу
інтересів сторін та з урахуванням
засад справедливості, добросовісності
та розумності, як складових елементів
загального конституційного принципу
верховенства права.

Так, наданими до справи документами
підтверджено викладені у відзиві на
позовну заяву №1188 від 17.06.2014 р.
обставини, зокрема, збитковість
діяльності відповідача вбачається зі
Звітів про фінансові результати за 2012 -
2013 роки, І квартал 2014 р. та його балансів
станом на 31.12.2012 р., на 31.12.2013 р., на 31.03.2014
р. (а. с. 78 - 91).

На підтвердження існування боргу у
зв'язку з несвоєчасним відшкодуванням
різниці в тарифах, відповідачем надано
довідки про стан заборгованості
споживачів м. Коростеня від 17.06.2014 р. та
про різниці в ціні між затвердженими
тарифами та фактичними витратами по
всім групам споживачів за 2010-2014 роки (а.
с. 92, 93,150).

При цьому, наданими до справи
документами підтверджується, що
відповідач вживає всіх необхідних та
залежних від нього заходів для
недопущення зростання заборгованості,
про що свідчить часткове погашення ним
боргу за в межах визначеного позивачем
в позовній заяві періоду нарахування
штрафних санкцій навіть за час
розгляду справи в суді (а. с. 94 - 107).

Враховуючи специфіку діяльності
відповідача, його важливе соціальне
значення, існування дебіторської
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання споживачів м.
Коростеня, а також те, що вказана
заборгованість виникла внаслідок
невідповідності тарифів з
теплопостачання економічно
обґрунтованим; що кінцевим споживачем
послуг, для забезпечення надання яких
було передано природний газ, визначено,
зокрема, населення, якому відповідач,
згідно з законодавством, не має
можливості нараховувати штрафні
санкції за несвоєчасне проведення
розрахунків; беручи до уваги, що
позивачем до стягнення з відповідача,
крім пені, заявлено також втрати від
інфляції та 3% річних, суд, керуючись п. 3
ч. 1 ст. 83 ГПК України, вважає за
необхідне зменшити розмір пені до 550241,55
грн.

Що стосується нарахованих та заявлених
до стягнення позивачем на свою користь
з відповідача інфляційних та 3% річних,
господарський суд враховує, що за ч. 2
ст. 625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи розрахунку (а. с. 9 - 13), позивач
просить стягнути з відповідача 136685,09
грн. інфляційних та 261533,25 грн. 3% річних,
нарахованих на суму боргу за переданий
природний газ у січні-грудні 2013 р.

Розглядаючи питання про
обґрунтованість вимог позивача щодо
нарахування і стягнення з відповідача
3% річних суд вважає, що правомірно
заявленою є їх сума у розмірі 259883,75 грн.
При перевірці наданого позивачем
розрахунку суд встановив, що позивач
невірно визначив період нарахування
річних, з огляду на те, що день
фактичної сплати суми боргу не
включається в період часу, за який
здійснюється нарахування.

Тому у стягненні з відповідача 1649,50 грн.
3% річних слід відмовити за
безпідставністю.

Щодо інфляційних нарахувань, суд
встановив, що їх суми обраховані
позивачем правомірно, тому вимогу про
їх стягнення у розмірі 136685,09 грн. суд
вважає обґрунтованою.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
належними та допустимими у справі
доказами; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, заявленими у
відповідності до вимог чинного
законодавства, підтвердженими
належними доказами, які є в матеріалах
справи, та такими, що підлягають
частковому задоволенню на суму 4496827,39
грн., з яких: 3550017,00 грн. основного боргу,
550241,55 грн. пені, 136685,09 грн. інфляційних
та 259883,75 грн. 3% річних.

У стягненні 1810558,00 грн. основного боргу,
366827,70грн. пені, 1649,50 грн. 3% річних суд
відмовляє за безпідставністю.

В частині стягнення 369425,00 грн.
провадження підлягає припиненню на
підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Що стосується клопотання представника
відповідача щодо відстрочки виконання
рішення, суд зазначає, що у
відповідності до ч. 6 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України",
відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом. Підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом.

При цьому слід мати на увазі, що
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Виходячи з викладеного, умовою надання
відстрочки чи розстрочки виконання
рішення є наявність виключно
виняткових обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим. Тобто, підставою надання
відстрочки є не тільки підтверджені
належними доказами обставини щодо
ускладнення чи об'єктивної
неможливості виконання рішення суду, а
і винятковість таких обставин.

Причому обов'язок доказування обставин
щодо ускладнення чи неможливості
виконання рішення покладається на
особу, яка звертається із заявою про
надання відстрочки чи розстрочки
рішення.

Господарський процесуальний кодекс
України не визначає перелік обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи ускладнюють його
виконання, тому суд оцінює докази, які
підтверджують зазначені обставини, за
правилами ст. 43 ГПК України (згідно з
Постановою ВГСУ у справі №7/79 від 02.03.2012
р.)

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування поданої заяви про
відстрочку виконання рішення суду (а. с.
73 - 77), відповідач посилається на
скрутне фінансове становище, яке
склалося не з вини підприємства, а
внаслідок певних об'єктивних обставин,
головними з яких є різниця в тарифах,
яка виникла внаслідок невідповідності
тарифів на комунальні послуги, що
надавалися відповідачем, їх фактичній
вартості, що не дозволяє розрахуватись
по наявній заборгованості з
енергопостачання одразу.

На підтвердження вказаних обставин
відповідач надав Звіти про фінансові
результати за 2012 - 2013 роки, І квартал 2014
р. та баланси підприємства станом на
31.12.2012 р., на 31.12.2013 р., на 31.03.2014 р. (а. с. 78 -
91); зауважив, що примусове виконання
рішення суду призведе до арешту коштів
на банківських рахунках підприємства,
та може завдати негативних наслідків у
вигляді банкрутства підприємства та
неможливості надання населенню,
підприємствам і організаціям міста
Коростеня послуг з теплопостачання під
час опалювального сезону.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що станом на дату розгляду
справи в суді відповідачем вже
проведено частковий розрахунок перед
позивачем на суму 18577517,17 грн.,
відповідач просить відстрочити
виконання рішення суду від 05.08.2014 р. у
справі №906/691/14 до 01.11.2014 р.

Позивач проти відстрочки виконання
рішення суду заперечив, вказавши, що
відповідачу вже надана відстрочка у
сплаті боргу згідно із Законом України
"Про заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно - енергетичного комплексу" до
01.01.2016 р.

Слід зазначити, що згідно зі ст. 2
Закону України "Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств паливно -
енергетичного комплексу", цей Закон
регулює відносини, пов'язані з
проведенням комплексу заходів,
спрямованих на забезпечення сталого
функціонування підприємств паливно -
енергетичного комплексу. Дія цього
Закону поширюється на підприємства
паливно-енергетичного комплексу, а
також інших учасників розрахунків, які
мають або перед якими є заборгованість,
що виникла внаслідок неповних
розрахунків за енергоносії.

На умовах, визначених цим Законом,
дозволяється списання заборгованості
підприємств паливно - енергетичного
комплексу, які внесені до Реєстру, у
складі невиконання зобов'язань з
оплати енергоносіїв державними та
комунальними підприємствами, у тому
числі через невідповідність тарифів на
електричну, теплову енергію та газ, що
спожиті такими підприємствами,
вартості товарів, робіт, послуг, які
вони реалізовували, виконували або
надавали в межах своєї господарської
діяльності, за умов, що величина такої
вартості визначалася або
встановлювалася органами державної
влади чи органами місцевого
самоврядування (ст. 9 Закону).

Відповідно до п. 3.4. вказаного Закону,
процедура погашення заборгованості
підприємствами паливно - енергетичного
комплексу діє до 1 січня 2016 року.

Суд зазначає, що на підтвердження
участі відповідача в у процедурі
погашення заборгованості підприємств
паливно - енергетичного комплексу, в
матеріалах справи є копія наказу
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України № 648 від 05.09.2013 р.
"Про внесення Комунального
підприємства теплозабезпечення до
Переліку підприємств паливно -
енергетичного комплексу, які прийняли
рішення про участь у процедурі
погашення заборгованості" (а. с. 152),
копія Виписки з реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості станом на 16.09.2013 р. (а. с.
151) та, зроблений з електронного сайту
Державного підприємства "Енергоринок",
Перелік підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу" станом на 26.12.2013 р. (а. с. 153 -
164).

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги подані Комунальним
підприємством теплозабезпечення
докази в обґрунтування заяви про
відстрочку виконання рішення,
заперечення представника НАК "Нафтогаз
України" щодо його задоволення, а також
те, що відповідно до Закону України "Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу"
відповідачу на законодавчому рівні
надано відстрочку по сплаті
заборгованості до 01.01.2016 р., суд
приходить до висновку, що в задоволенні
клопотання відповідача про відстрочку
виконання рішення суду слід відмовити
за безпідставністю.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 69, п.1-1 ч.1 ст. 80,
ст. ст. 82 - 85 ГПК України, господарський
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
теплозабезпечення (10500, Житомирська
область, м. Коростень, вул. Кірова, 8-а,
)

на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6, ):

- 3550017,00 грн. - основного боргу;

- 136685,09 грн. - інфляційних;

- 259883,75 грн. - 3% річних;

- 550241,55 грн. - пені;

- 50433,60 грн. - судового збору.

3. Припинити провадження в частині
стягнення 369425,00 грн. основного боргу.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.08.14

Суддя
Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам