м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/11611/14 23.07.14

за позовомПриватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "УНІКА"
до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Україна"
провідшкодування шкоди 21 077,52 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Амєліна О.О. -
представник за довіреністю № 9 від
08.01.14;від відповідачаДанилишин М.С. -
представник за довіреністю № 8 від 14.03.14

В судовому засіданні 23.07.2014, в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "УНІКА" до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Україна" про
відшкодування шкоди в розмірі 21 077,52
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ
"СК "УНІКА" на підставі договору
добровільного комплексного
страхування на транспорті № 030120/4002/0000210
від 15.12.2011р., внаслідок настання
страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди
виплачено страхове відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля
марки “Toyota” державний номер НОМЕР_3, а
тому, позивачем відповідно до положень
статті 27 Закону України "Про
страхування" та статей 993, 1191 Цивільного
кодексу України отримано право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Оскільки, цивільна відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля "Volvo", державний номер
НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у
скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ "СК
"Україна", позивачем було направлено
останньому регресну вимогу.
Враховуючи, що відповідачем не
відшкодовано заявлену суму збитків,
позивач просить стягнути з відповідача
21 077,52 грн. в якості виплати страхового
відшкодування.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 13.06.2014 порушено провадження у
справі № 910/11611/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 09.07.2014.

26.06.2014 на адресу Господарського суду м.
Києва надійшла інформація з єдиної
централізованої бази даних МТСБУ щодо
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, відповідно до якого було
застраховано цивільно-правову
відповідальність власника
транспортного засобу Volvo", державний
номер НОМЕР_2.

08.07.2014 до канцелярії господарського
суду від відповідача надійшов
письмовий відзив на позовну заяву та
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
забезпечити явку уповноваженого
представника в судове засідання 09.07.2014.

У судове засідання, призначене на
09.07.2014, з'явився представник позивача.
Вимоги ухвали суду про порушення
провадження у справі позивач виконав,
надав документи, що були долучені до
матеріалів справи. Представник
позивача не заперечував проти
задоволення клопотання про
відкладення розгляду справи.

Керуючись ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, суд
задовольнив клопотання представника
відповідача та відклав розгляд справи
на 23.07.14.

В судове засідання 23.07.14 представники
сторін з'явились, представник позивача
надав додаткові докази по справі, що
були залучені судом до матеріалів
справи, позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Представник
відповідача проти позову заперечував з
підстав, викладених у позовній заяві.

Розглянувши подані
документи і матеріали, всебічно та
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на які посилаються особи, що
беруть участь у процесі, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив.

15 грудня 2011 року за договором
добровільного комплексного
страхування на транспорті № 030120/4002/0000210
ПрАТ «СК "Унвка» (далі - позивач) було
застраховано автомобіль марки “ Toyota”
державний номер НОМЕР_3, страхувальник
та вигодонабувач - ОСОБА_3, строк дії
страхового полісу з 16.12.2011 по 15.12.2012.

З Довідки Дарницького РУ ГУМВС про
дорожньо-транспортну пригоду
вбачається, що 28.03.2012 р. на просп. Бажана
- вул. Центральній в м. Києві мала місце
дорожньо-транспортна пригода -
зіткнення за участю автомобілів: «Toyota»
державний номер НОМЕР_3, що належить
ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_4 та
автомобіля «Volvo», державний номер
НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, під
керуванням ОСОБА_6

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 10.1 Правил
дорожнього руху України, якого визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП України постановою Дарницького
районного суду м. Києва від 27.04.2012р.
справа № 3-3661/12.

29.03.12 страхувальник звернувся до
позивача із повідомленням про настання
події, що має ознаки страхового випадку
та заявою про виплату страхового
відшкодування.

Матеріальний збиток, заподіяний
власнику автомобіля «Toyota» державний
номер НОМЕР_3, в результаті його
пошкодження у ДТП, відповідно до Звіту
про оцінку вартості матеріальної шкоди
№ 39С//04/12 від 25.04.12, складає 22 081,94 грн.

За страховим випадком - ДТП що сталась
28.03.2012р. за участю застрахованого
автомобіля згідно страхового акту №
00087882 від 11.05.12 позивачем було визначено
суму страхового відшкодування в
розмірі 22077,52 грн., виплата якого
підтверджується платіжними дорученням
№ 016509 від 16.05.12.

Частиною 36.2 статті 36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що якщо
страховик, здійснюючи страхове
відшкодування, не може оцінити її
загальний розмір у зв'язку з
відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
виплата страхового відшкодування
здійснюється у розмірі заподіяної
шкоди, оціненої страховиком. Страховик
має право здійснювати виплати без
проведення експертизи, якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір
страхового відшкодування і не
наполягають на проведенні оцінки,
експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від
19.07.2011 "Судова практика розгляду
цивільних справ, що виникають з
договорів страхування" роз'яснено, що,
визначаючи розмір заподіяної шкоди при
страхуванні наземного транспорту,
суди, у разі виникнення спору щодо
визначення розміру шкоди, повинні
виходити з фактичної (реальної) суми,
встановленої висновком
автотоварознавчої експертизи або
відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_6, який керував
автомобілем «Volvo», державний номер
НОМЕР_2, підтверджується постановою
Дарницького районного суду міста Києва
від 27.04.2012р.

Пунктом 36.4 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
передбачено, що виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між
відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_5
як страхувальником, було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, що діяв з 20.03.12 по 19.03.13 (Поліс
АВ/1207403), відповідно до якого
забезпечений транспортний засіб -
автомобіль «Volvo», державний номер
НОМЕР_2, ліміт відповідальності за
заподіяну шкоду майну становить 50 000,00
грн., франшиза - 1000,00 грн.

Таким чином відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля “ Toyota”
державний номер НОМЕР_3, відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» в
межах, передбачених договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності, а до позивача як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором
добровільного комплексного
страхування на транспорті № 030120/4002/0000210
від 15.12.11р, перейшло право вимоги, яке
потерпіла особа мала до відповідача як
особи, відповідальної за завдані
збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню
положень закону містяться у постанові
Верховного Суду України судової палати
у господарських справах від 25
листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також
і у постанові Верховного Суду України
№ 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які
згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є
обов'язкові до врахування судом при
прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім
особи, винної у завданні шкоди,
потерпілий у ДТП має також право
одержати майнове відшкодування або за
рахунок страхової організації, якою
застраховане його майно, за правилами і
в порядку, встановленому Цивільним
кодексом України та Законом України
«Про страхування», або за рахунок
страховика, яким застраховано
відповідальність особи, що володіє
транспортним засобом, водія якого
визнано винним у ДТП, за правилами та у
порядку, встановленому ЦК України та
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший
спосіб захисту чинним законодавством
не обмежене. В даному випадку
потерпілий звернувся за
відшкодуванням майнової шкоди до
позивача, який застрахував його майно -
автомобіль “ Toyota” державний номер
НОМЕР_3.

В розумінні положень Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» позивач набув (в порядку
регресу) право на виплату страхового
відшкодування від страховика винної
особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

За договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності (поліс
АВ/1207403) передбачено, що ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну становить 50000 грн., франшиза - 1000,00
грн, таким чином з відповідача підлягає
стягненню сума страхового
відшкодування виплаченого позивачем
за вирахуванням франшизи (22077,52 грн. - 1000
грн. = 21077,52 грн.), що відповідає розміру
заявлених позовних вимог.

З метою досудового врегулювання спору
позивач звернувся до відповідача з
заявою вих. № 06192 від 03.03.14 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
яка була отримана відповідачем 05.03.14,
про що свідчить відмітка про вручення
(вх.. № 1788). Проте станом на момент
вирішення спору вказана
заборгованість відповідачем не
сплачена.

Відповідальність страховика винної
особи регламентована положеннями
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та обмежується
укладеним договором страхування, в
свою чергу зазначеним законом випадки,
коли шкода не відшкодовується
страховиком (або МТСБУ) визначені у ст.
32 і доказів наявності таких суду не
представлено.

Заперечення відповідача викладені у
відзиві на позов, стосовно
безпідставності визначення суми
страхового відшкодування з
урахуванням ПДВ не беруться судом до
уваги виходячи з наступного.

Відповідно до п.196.1.3 п. 196.1 ст.196
Податкового кодексу України операції з
надання послуг із страхування,
співстрахування або перестрахування
особам, які мають ліцензію на
здійснення страхової діяльності
відповідно до закону, не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість.

Податкові зобов'язання з податку на
додану вартість виникають у платника
податку на додану вартість, який
здійснює операції з поставки товарів
чи послуг, оскільки такі операції є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість.

Відповідно до листа Державної
податкової адміністрації у м. Києві
№7536/10/31-606 від 20.07.2011 р. при виплаті
страхових платежів безпосередньо
потерпілим ПДВ не нараховується і
окремим рядком не виділяється.

Враховуючи викладене, суд констатує, що
у разі якщо придбання послуг по
ремонту, заміщенню, відтворенню
застрахованого об'єкту чи
товарно-матеріальних цінностей, які
мають бути використані в процесі його
ремонту (запчастини та інші витратні
матеріали), здійснюється у неплатника
податку на додану вартість, то
розрахунок суми виплати та таке
придбання здійснюється без урахування
сум податку на додану вартість,
оскільки особа, не зареєстрована
платником податку на додану вартість,
не має права нараховувати і виділяти
окремим рядком суму податку на додану
вартість.

Відповідно до п.п. а) п. 187.1 ст. 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а разі відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківський
установі, що обслуговує платника
податку.

Таким чином, податкові зобов'язання
виникають лише внаслідок фактичного
надання послуги з проведення ремонту
за умови, що виконавець цієї послуги є
платником податку.

Із матеріалів справи вбачається, що
страхове відшкодування позивач
перерахував на рахунок ТОВ «Саміт
Моторз Україна» (СТО), що
підтверджується: рахунком-фактурою №
СМУ 00008989 від 28.04.12, платіжним дорученням
№ 016509 від 16.05.2012 р. та актом актами
виконаних робіт № 26509 та № 26510, з яких
вбачається, що ТОВ «Саміт Моторз
Україна» є платником податку на додану
вартість - свідоцтво № 100267584.

З рахунку-фактури № СМУ 00008989 від 28.04.12
вбачається, що до вартості ремонту
транспортного засобу, включено ПДВ,
який становить 3679,58 грн.

Відтак, враховуючи те, що страхове
відшкодування позивачем було
виплачено особі, що здійснює
господарську діяльність з ремонту
транспортних засобів та є платником
податку на додану вартість, суд
приходить до висновку про виникнення
податкових зобов'язань та правомірного
врахування суми ПДВ до страхового
відшкодування, що підлягає виплаті в
порядку регресу.

Враховуючи не здійснення виплати
відповідачем на користь позивача,
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору в розмірі 1827,00 грн.
відповідно до положень статті 49 ГПК
України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Україна» (02140 м. Київ, вул.. Ревуцького,
буд. 42-г, ідентифікаційний код 30636550) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Уніка»
(01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 70-а,
ідентифікаційний код 20033533) страхове
відшкодування в сумі 21 077 (двадцять одна
тисяча сімдесят сім) грн. 52 коп., судовий
збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.07.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.