ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р.
Справа № 920/383/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є. суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Ященко Р.Ю. (довіреність №14-135
від 13.05.2014 року);

відповідача - Говінько Ю.В. (довіреність
від 29.04.2014 року),

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх. №1684С/1-38) на рішення
господарського суду Сумської області
від 30.04.2014 р.

за позовом Публічного акціонерного
товариства Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства
"Ромникомунтепло" Роменської міської
ради, м.Ромни

про стягнення 1967586,14 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ НАК "Нафтогаз України",
звернувся до господарського суду
Сумської області з позовом до КП
"Ромникомунтепло" Роменської міської
ради, в якому просив суд стягнути з
відповідача 1 704 428 грн. 98 коп. основного
боргу, 95 926 грн. 03 коп. пені, 99833 грн. 40
коп. - 7% штрафу, 10397 грн. 07 коп.
інфляційних збитків, 58 225 грн. 46 коп. - 3%
річних, нарахованих у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
умов укладеного між сторонами договору
№14/2384/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 р.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 30.04.2014 р. у справі № 920/383/14
(суддя Коваленко О.В.) позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача 23 981
грн. 51 коп. пені, 24 958 грн. 35 коп. - 7%
штрафу, 10 397 грн. 07 коп. інфляційних
збитків та 58 225 грн. 46 коп. - 3% річних, 36 439
грн. 69 коп. судового збору. Провадження
у справі № 920/383/14 в частині стягнення з
відповідача 1704 428 грн. 98 коп. основного
боргу припинено. В іншій частині в
позові відмовлено.

Позивач частково не погодився з
рішенням суду першої інстанції,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати в частині зменшення розміру
пені та штрафу та прийняти нове
рішення, яким позов в частині стягнення
з відповідача 71944,52 грн. пені та 74875,05
грн. 7% штрафу задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на
апеляційну скаргу позивача, в якому
зазначає, що основними причинами
тяжкого економічного стану
відповідача є невідповідність тарифів
на послуги теплопостачання економічно
обгрунтованим, заборгованість з
різниці в тарифах на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії, відсутність обігових коштів
для погашення заборгованості, а тому
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що штрафні санкції є надмірно
великими порівняно зі збитками
позивача.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача та
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

30.09.2011 року між НАК "Нафтогаз України"
(продавець) та Комунальним
підприємством «Ромникомунтепло»
Роменської міської ради (покупець)
укладений договір на купівлю-продаж
природного газу №14/2384/11, відповідно до
п.1.1 якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у IV
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язався приймати і оплачувати
природний газ на умовах цього договору
(а.с.20).

Пунктом 2.1. договору визначено, що
продавець передає покупцю в період з
01.10.2011 року по 31.12.2011 року газ в обсязі до
7328,8 тис.куб.м.

Відповідно до п.6.1 оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

У разі невиконання покупцем умов п.6.1
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу (п.7.2
договору).

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується сторонами, на виконання
п.1.2 договору позивачем в жовтні 2011 року
було передано відповідачу природний
газ на суму 318121,18 грн., що
підтверджується актом
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011 року (а.с.28).

Як зазначає позивач, відповідач свої
зобов'язання за договором виконав
частково та розрахувався за отриманий
газ лише у сумі 207 154,18 грн., що стало
підставою для звернення позивача до
господарського суду Сумської області з
позовом про стягнення заборгованості
та штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 18.06.2012 р. у справі №5021/760/12
позовні вимоги НАК "Нафтогаз України"
були задоволені в повному обсязі: з КП
"Ромникомунтепло" Роменської міської
ради стягнуто 110 967,00 грн. суму основного
боргу, 1 715,12 грн. суму інфляційних втрат,
2616,64 грн. три проценти річних, 17 121,87 грн.
штрафу у розмірі 7 % річних, 13 550,92 грн.
пені.

Однак, як пояснює позивач, відповідач
вищевказане рішення суду першої
інстанції належним чином не виконував,
повну оплату заборгованості здійснив
лише 07.12.2012 р., що стало підставою для
звернення відповідача до суду з
позовом про стягнення 3% річних в сумі
1224,80 грн. за період з 24.03.2012 року по 06.12.2012
року.

Крім того, на виконання п.1.2 укладеного
договору позивачем з жовтня 2012 року по
грудень 2012 року було передано
відповідачу природний газ на загальну
суму 2547090,50 грн., що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу від 30.11.2012 року, від 25.12.2012 року, від
31.12.2012 року.

Вказані акти підписані сторонами,
скріплені їх печатками та погоджені
газотранспортним підприємством
(а.с.29-31).

Відповідач в порушення п.6.1 договору,
несвоєчасно здійснив оплату
поставленого природного газу.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача основної
заборгованості в розмірі 1704428,98 грн.,
пені в сумі 95926,03 грн., 7% штрафу в
розмірі 99833,40 грн., інфляційних втрат -
10397,07 грн., 3% річних в розмірі 58225,46 грн.

Судова колегія приймає до уваги
наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач сплатив суму
основної заборгованості за договором в
розмірі 1704428,98 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №85 від 17.03.2014
року, №87 від 18.03.2014 року, №89 від 19.03.2014
року, №94 від 20.03.2014 року, №96 від 21.03.2014
року, №100 від 24.03.2014 року, №102 від 26.03.2014
року, №105 від 27.03.2014 року, №107 від 28.03.2014
року (а.с.61-65).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
припинення провадження по справі на
підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України в
частині стягнення з відповідача 1704428,98
грн. основного боргу.

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (частина 1 статті 612 ЦК
України)

Відповідно до вимог статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Отже, за наявності встановленого факту
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, судом першої інстанції
правомірно задоволено позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 3%
річних в розмірі 58225,46 грн., та
інфляційних витрат в сумі 10397,07 грн.

Розмір стягнутих сум щодо 3% річних та
інфляційних нарахувань не
оскаржуються сторонами.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно п.2 ст.549 Цивільного кодексу
України, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Відповідно до п.2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013
року, застосування штрафу до грошового
зобов'язання законом не передбачено,
що, втім, не виключає можливості його
встановлення в укладеному сторонами
договорі, притому і як самостійний
захід відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
в себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Пунктом 7.2 договору сторони узгодили,
що у разі невиконання покупцем умов п.6.1
договору він у беспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Отже, стягнення пені та штрафу у разі
неналежного виконання взятих на себе
зобов'язань покупця передбачено
умовами укладеного сторонами договору
та узгоджується з приписами чинного
законодавства.

Позивачем пред'явлено позовні вимоги
зі стягнення пені у зв'язку із
несплатою відповідачем поставки газу
за грудень 2012 року.

У грудні 2012 року позивач поставив
відповідачу природний газ на суму
1426191,42 грн., про що свідчить акт
прийому-передачі від 31.12.2012 року (а.с.31).

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу (п.6.1 договору).

Таким чином, відповідач повинен був
сплатити за поставлений у грудні 2012
року природний газ до 14.01.2013 року.

Однак, відповідач своєчасно не сплатив
за поставлений природний газ.

Отже, відповідачем порушено
зобов'язання за договором
купівлі-продажу природного газу щодо
своєчасної оплати поставленого
природного газу.

Позивачем за прострочення оплати
поставленого у грудні 2012 року
природного газу нараховано пеню за
період з 30.01.2013 року по 14.07.2013 року у
розмірі 95926,03 грн.

Судова колегія вважає, щодо розрахунок
пені є вірним, таким, що відповідає
умовам договору (п.7.2) та Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Крім того, умовами укладеного
договору передбачено штраф в розмірі 7%
за прострочення оплати природного газу
понад 30 днів.

Оскільки відповідач прострочив
оплату природного газу понад 30 днів,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для стягнення з
відповідача 99833,40 грн. штрафу.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач надав суду
клопотання про зменшення розміру
неустойки на 90% у зв'язку із скрутним
матеріальним становищем відповідача.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 30.04.2014 року по справі
№920/383/14 задоволено клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
та штрафу на 75% та стягнуто з
відповідача пеню в розмірі 23981,51 грн. та
штраф в розмірі 24958,35 грн.

Відповідно до частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Відповідно до п.3.17.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи питання
про зменшення розміру пені та штрафу,
яка підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру пені таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів враховує, рівень
виконання відповідачем свого
зобов'язання, в тому числі те, що на час
розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач в повному обсязі
розрахувався за одержаний природний
газ.

Про сплату відповідачем залишку
основного боргу свідчать платіжні
доручення №85 від 17.03.2014 року, №87 від
18.03.2014 року, №89 від 19.03.2014 року, №94 від
20.03.2014 року, №96 від 21.03.2014 року, №100 від
24.03.2014 року, №102 від 26.03.2014 року, №105 від
27.03.2014 року, №107 від 28.03.2014 року (а.с.61-65).

Отже, заборгованість відповідача за
поставлений газ відсутня.

Зазначене вище свідчить про високий
рівень виконання відповідачем
зобов'язань, сумлінне ставлення до
своїх зобов'язань за договором,
незначне прострочення виконання
зобов'язання, намагання найскоріше
усунути негативні для позивача
наслідки у зв'язку із несвоєчасним
здійсненням платежів.

Аналізуючи причини прострочення
відповідачем оплати за поставлений
газ, слід прийняти до уваги наступне.

Відповідач є підприємством
комунальної форми власності, основним
напрямком діяльності якого є
виробництво та постачання споживачам
(переважно населенню та бюджетним
організаціям м.Ромни) теплової енергії,
пари та гарячої води.

Причиною неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за договором
є те, що підприємство відповідача
знаходиться у скрутному фінансовому
становищі та несе збитки у зв'язку з
тим, що тарифи, які затверджені
постановами НКРЕ не покривають затрат
підприємства на виробництво теплової
енергії та надання послуг з
теплопостачання.

Обсяг заборгованості з різниці в
тарифах за 2009-2013 рік складає 4599287,30 грн.,
що підтверджується відповідним
розрахунком (а.с.73).

Крім того, у 2013 році підприємство
відповідача понесло збитки в розмірі
2751,2 тис. грн., про що свідчить звіт про
фінансові результати за 2013 рік (а.с.86).

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
несвоєчасне виконання відповідачем
своїх грошових зобов'язань за
договором є наслідком обставин, які
виникли з об'єктивних для нього причин:
невідповідність тарифів на послуги
теплопостачання їх собівартості;
відсутність постійного правового
механізму щодо надання субвенцій з
державного бюджету України на
погашення заборгованості в різниці у
тарифах, а також несвоєчасна оплата
населенням та бюджетними установами
заборгованості за теплопостачання.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що сплата неустойки в даному
випадку зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інтереси
населення та бюджетних організацій,
зокрема, можливість постачання їм
теплової енергії.

Таким чином, в даному випадку судами
дотриманий баланс інтересів сторін та
правомірно зменшено розмір пені та
штрафу.

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції не врахував інтереси
позивача, зменшуючи розмір пені, не
можуть бути прийняті до уваги оскільки
судом проаналізовані та враховані
обставини, визначені в ст. 223ГК України,
ч. 3 статті 551 ЦК України, п.3 ст. 83 ГПК
України, а також в п.3.17.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", та
прийнято до уваги, що зобов'язання
перед позивачем зі сплати основного
боргу відповідачем виконано повністю.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на судову практику щодо
стягнення заборгованості ДК "Газ
України" та НАК "Нафтогаз України" без
зменшення пені є безпідставними,
оскільки необхідність використання
судом п.3 ст. 83 ГПК України залежить від
конкретних обставин справи, які має
оцінити суд. На підставі аналізу всіх
поданих сторонами доказів суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність використання такого
права суду.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 30.04.2014 року у справі № 920/383/14
залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі №
920/383/14 підписано 21.07.2014 року

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.