м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8309/14 15.07.14
За позовом Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
до Комунального
підприємства по утриманню житлового
Дніпровського району м.
про стягнення 154 569,92 грн.
Суддя Бондаренко Г.П.
Представники сторін:
Від позивача Іващенко О.
В.(дов. №91/2013/11/27-1 від 27.11.2013)
Від відповідача Турченко Д. Л. (дов.
№ 64 від 01.10.2013)
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 15.07.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" (далі за текстом - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою № 93/21/2305
від 29.04.2014 року до Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва (далі за текстом - відповідач) про
стягнення заборгованості за договором
на постачання теплової енергії у
гарячій воді від 31.08.2001 року №510054 (далі
за текстом - договір) у розмірі 154 569,92
грн., з яких 140224,67грн. основного боргу,
1174,67грн. інфляційної складової боргу, 13
170,58грн. 3% річних, також позивач просить
стягнути з відповідача витрати по
сплаті судового збору в розмірі 3 091,40
грн.

Ухвалою Господарського суду від 07.05.2014
року позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі № 910/8309/14, розгляд справи
призначений на 03.06.2014 року.

В судовому засіданні 03.06.2014 було
оголошено перерву до 01.07.2104 в порядку
статті 77 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду від 01.07.2014
продовжено строк вирішення спору на
п`ятнадцять днів відповідно до ст. 69 ГПК
України, в судовому засіданні
оголошено перерву до 15.07.2014.

В судове засідання представники сторін
з'явились, надали суду усні пояснення
по суті справи.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем його
зобов'язань за договором № 510054 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 31.08.2001 в частині оплати
поставленої теплової енергії. Разом з
тим, в судовому засіданні 15.07.2014 року,
було досліджено розрахунок поданий
позивачем у справі через канцелярію
суду 08.07.2014 року, відповідно до якого
основний борг відповідача становить
13087,60 грн., в зв'язку з його частковим
погашенням, позивач також просить
стягнути 1174,67грн. інфляційної
складової боргу, 13 170,58грн. 3% річних,
суми яких залишились незмінні.

Відповідач наявність заборгованості
за договором перед позивачем не
заперечує, та зазначає, що станом 01.05.2014
сума заборгованості становить 102 815, 32
грн.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2001 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго", яка у квітні 2011 року у
відповідності до вимог та положень
Закону України "Про акціонерні
товариства" №514-VI від 17 вересня 2008 року
перейменована у Публічне акціонерне
товариство "Київенерго" (далі-позивач,
енергопостачальна організація) та
Комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва (далі -
відповідач, абонент) було укладено
договір №510054 на постачання теплової
енергії у гарячій воді (далі-договір),
предметом якого є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитою теплової
енергії у гарячій воді, на умовах,
передбачених цим договором.

Згідно з п. п. 2.2.1. та 2.3.1. договору,
позивач постачає теплову енергію у
вигляді гарячої води для потреб:
опалення - в період опалювального
сезону, гарячого водопостачання -
протягом року, в кількості та в обсягах,
згідно з додатком 1 до договору, а
відповідач зобов'язаний своєчасно
сплачувати вартість спожитої теплової
енергії.

Нарахування відповідачу за теплову
енергію здійснюється, відповідно до
п.5.1. договору та звертання-доручення
про укладення договору, розрахунковим
способом згідно договірних
навантажень (до встановлення приладів
обліку) за тарифами, встановленими і
затвердженими постановами
Національної комісії регулювання
електроенергетики України та
Національної комісії регулювання
ринку комунальних послуг України.

На підставі п. 2. додатку 4-А відповідач
зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число
самостійно отримувати у районному
відділі тепло збуту табуляграму
фактичного споживання теплової
енергії за звітний період, акт звірки
на початок розрахункового періоду,
рахунок, куди включені вартість
теплової енергії на поточний місяць з
урахуванням остаточного сальдо
розрахунків на початок розрахункового
періоду.

Відповідно до п.3. додатка 4-А до
договору, відповідач оплачує вартість,
використаної теплової енергії до 25
числа поточного місяця.

Сторони дійшли згоди у п. 8.1. договору,
що договір набуває чинності з дня його
підписання, та діє до 31 грудня 2001 року.
Відповідно до п. 8.4. договору договір
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін.

За твердженням позивача свої
зобов'язання за зазначеним договором
відповідач не виконує в повному обсязі,
внаслідок чого за період з 01.10.2011 по
01.04.2014 виникла заборгованість за
використану теплову енергію, яка
станом на 01.04.2014 становить 140 224,67 грн.,
що підтверджується відомостями обліку
спожитої теплової енергії, обліковими
картками (табуляграмами) та
розрахунком основного боргу за теплову
енергію.

В ході розгляду справи сторонам були
надані довідки, із яких вбачається, що
станом на 01.05.2014 заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором становить 102 815, 32 грн., що
також підтверджується актом
підписаним сторонами 30.04.2014, а станом на
момент винесення рішення по справі 13
087, 60 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
провадження щодо стягнення з
відповідача основної заборгованості
за договором в розмірі 73 352, 12 грн.
підлягає припиненню відповідно до п. 1-1
ч. 1 ст. 80 ГПК України, інші позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Договір на постачання теплової енергії
у гарячій воді від 31.08.2001 №510054 є
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу. Вказаний договір є підставою
для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
теплопостачання", тариф (ціна) на
теплову енергію - грошовий вираз витрат
на виробництво, транспортування,
постачання одиниці теплової енергії (1
Гкал) з урахуванням рентабельності
виробництва, інвестиційної та інших
складових, що визначаються згідно із
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Згідно ст. 20 Закону України "Про
теплопостачання", тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими, тепло
транспортуючими та теплопостачальними
організаціями за методиками,
розробленими центральним органом
виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Згідно ч.2 ст.714 ЦК України до договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору
поставлено відповідачу товар (теплову
енергію) за період з 01.10.2011 по 01.04.2014 на
загальну суму 140 224,67 грн., що
підтверджується матеріалами справи.

Станом на момент винесення рішення по
справі поставлена позивачем
відповідачу теплова енергія за
договором в період з 01.10.2001 по 01.04.2014
оплачена відповідачем на суму 127 137, 07
грн., що підтверджується сторонами та
матеріалами справи.

При цьому, як вбачається із матеріалів
справи, оплата поставленої позивачем
за договором теплової енергії
здійснена відповідачем з порушенням
строків оплати встановлених
договором, а саме в квітні - червні 2014,
53784,95 грн. до порушення провадження у
справі, і 73352, 12 грн. після порушення
провадження у справі.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору. Згідно п. 4.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Враховуючи, що відповідачем сплачено
частину основного боргу за договором
за надані послуги до порушення
провадження у справі, і частину після
порушення провадження у справі , що
підтверджується матеріалами справи,
між сторонами відсутній спір щодо
стягнення 73 352, 12 грн. основного боргу,
відповідно провадження по справі в цій
частині підлягає припиненню.

Несплачена заборгованість відповідача
перед позивачем за поставлену теплову
енергію за договором станом на момент
винесення рішення по справі становить
13 087, 60 грн., і підлягає стягненню з
відповідача.

Позивачем умови договору виконані в
повному обсязі, у відповідності до
вимог чинного законодавства та умов
договору. Відповідачем, в свою чергу,
жодних претензій у строки визначені
договором, щодо невідповідності
поставки умовам договору не заявлялось
та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 13 087, 60 грн.
відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором в сумі
13087,60 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
боргу у розмірі 13087,60 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. Щодо вимог про
стягнення 53784, 95 грн., які були оплачені
відповідачем до порушення провадження
у справі, то в цій частині між сторонами
був відсутній спір до порушення
провадження у справі, і зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові у зазначеній частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Таким чином, вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача збитків від
інфляції за період з листопада 2011 року
по березень 2014 року у сумі 1 174, 67 грн. та
3 % річних за зазначений період у сумі 13
170, 58 грн. підлягають задоволенню, за
розрахунками позивача, які перевірені
судом та визнані правильними.

Витрати на оплату судового збору у
відповідності до ст. 49 ГПК України
покладаються судом на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, ст. ст. 4, 49, 75,
82-85 ГПК України, Господарський суд
міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині
стягнення з відповідача основної
заборгованості за договором в розмірі
73 352, 12 грн. припинити.

2. Позовні вимоги в іншій частині
задовольнити частково.

3. Стягнути з Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г;
; в порядку визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження») на користь Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
(01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5; ) 13 087 (тринадцять тисяч
вісімдесят сім) грн. 60 коп. основного
боргу, 13 170 (тринадцять тисяч сто
сімдесят) грн. 58 коп. 3 % річних, 1 174 (одну
тисячу сто сімдесят чотири) грн. 67 коп.
інфляційних нарахувань та 548 (п'ятсот
сорок вісім) грн. 72 коп. витрат по оплаті
судового збору.

4. В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

6. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.07.2014 р.

Суддя
Г.П.
Бондаренко