м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Житомирського обласного
територіального відділення
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фактор Нафтогаз»
Про стягнення штрафу у розмірі 68
000,00 грн. та пені у розмірі 68 000,00 грн.
Суддя Картавцева Ю.В.
Представники сторін:
від позивача Клюсова Т.М. -
представник (дов. № 1.20/6-1397 від 06.06.2014 р.)
від відповідача не з'явився
Житомирське обласне територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України звернулось до Господарського
суду м. Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фактор
Нафтогаз» про стягнення штрафу у
розмірі 68 000,00 грн. та пені у розмірі 68
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Рішенням Адміністративної колегії
Житомирського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
21.12.2012 р. № 1.16/109р у справі № 3.7.1-93/2012 на
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фактор Нафтогаз»
накладено штраф у розмірі 68 000, 00 грн. за
вчинення порушення, передбаченого п. 1
ст. 50, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про
захист економічної конкуренції», у
вигляді вчинення антиконкурентних
узгоджених дій, що стосуються
спотворення результатів торгів
(тендерів).

Пунктом 2 резолютивної частини
зазначеного Рішення за вчинення
порушення, передбаченого п. 1
резолютивної частини Рішення, на
відповідача накладено штраф у розмірі
68 000, 00 грн.

Відповідач штраф в розмірі 68 000,00 грн. у
встановлені законом строки не сплатив,
внаслідок чого позивач просить суд
стягнути з відповідача крім штрафу у
розмірі 68 000,00 грн., ще і пеню за кожен
день прострочення сплати штрафу у
розмірі 68 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/11192/14, та призначено справу
до розгляду на 23.06.2014 р.

Представник відповідача в судове
засідання 23.06.2014 р. не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Натомість 20.06.2014 р. відділом
діловодства суду отримано від
представника відповідача клопотання
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з неможливістю бути присутнім у
судовому засіданні 23.06.2014 р.
Розглянувши у судовому засіданні 23.06.2014
дане клопотання відповідача, суд його
задовольняє.

Суд, у зв'язку з нез'явленням в судове
засідання представника відповідача,
невиконанням вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі,
відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 14.07.2014р., про що виніс
відповідну ухвалу від 16.06.2014р.

У судове засідання 14.07.2014 р. представник
відповідача повторно не з'явився,
вимоги ухвали суду не виконав, про час
та місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Натомість 11.07.2014 р. відділом
діловодства суду отримано від
відповідача клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
перебуванням єдиного юриста, який
працює на підприємстві відповідача, у
відрядженні.

У судовому засіданні 14.07.2014 р.,
розглянувши клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи, суд
відмовляє в задоволенні даного
клопотання з огляду на таке.

Нормами чинного законодавства України
не обмежено коло осіб, які можуть
представляти особу в судовому процесі,
тому неможливість одного з
представників позивача бути присутнім
у судовому засіданні не перешкоджає
реалізації права учасника судового
процесу на участь у судовому засіданні
його іншого представника. Позивач мав
можливість скористатись правилами ст.
28 Господарського процесуального
кодексу України та ст. 244 Цивільного
кодексу України.

За таких обставин, суд відмовляє в
задоволенні клопотання позивача про
відкладення розгляду справи.

Проте, у зв'язку з нез'явленням в судове
засідання представника відповідача,
невиконанням вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі,
відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 28.07.2014 р., про що виніс
відповідну ухвалу.

У судове засідання 28.07.2014 р. представник
відповідача вкотре не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо
поважності причин відсутності
відповідача в судовому засіданні 28.07.2014
р. від останнього до суду не надходило,
вимог ухвал суду відповідачем не
виконано, зокрема відзив не подано.

Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу та, відповідно до п. 2
ч. 1 названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів. Однак стаття 77
ГПК України встановлює не обов'язок
суду відкласти розгляд справи, а
визначає лише право суду при наявності
зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
відповідача, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК
України.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами, оскільки відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи
відповідачем не подано.

В судовому засіданні 28.07.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Адміністративної колегії
Житомирського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
21.12.2012 р. № 1.16/109р у справі №3.7.1-93/2012 «Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу» (далі - Рішення) визнано, що ТОВ
«Фактор Нафтогаз» та ТОВ «Велтайм» під
час участі у процедурі закупівлі (запит
цінових пропозицій) продуктів
нафтоперероблення рідких КДК 23.20.1, що
проводилась Житомирською обласною
психіатричною лікарнею № 2
Житомирської обласної ради 11.07.2012,
вчинили порушення законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом
4 частини другої статті 6 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»,
у вигляді вчинення антиконкурентних
узгоджених дій, які стосуються
спотворення результатів торгів
(тендерів).

Відповідно до п.2. резолютивної частини
Рішення, за вчинення порушення,
зазначеного в пункті 1 резолютивної
частини рішення, накладено на ТОВ
«Фактор Нафтогаз» штраф відповідно до
абзацу 2 частини 2 статті 52 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" у розмірі 68 000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 56
Закону України «Про захист економічної
конкуренції» рішення Антимонопольного
комітету України, надається для
виконання шляхом надсилання або
вручення під розписку чи доведення до
відома в інший спосіб.

Копія Рішення Відділення із
супровідним листом Житомирського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
24.12.2012 № 1.20/4- 4775 було направлено на
адресу Товариства та вручено 04.01.2013
уповноваженій особі Товариства, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового рекомендованого
відправлення № 694 046).

Однак, відповідачем сума штрафу
сплачена не була, у зв'язку із чим
позивач звернувся до Господарського
суду м. Києва з вимогою про стягнення
суми штрафу з ТОВ «Фактор Нафтогаз».

Відповідно до частини першої статті 60
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», відповідач має право
оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до суду у
двомісячний строк з дня одержання
рішення. Цей строк не може бути
відновлено.

ТОВ «Фактор Нафтогаз», скориставшись
своїм правом, оскаржило Рішення
Антимонопольного комітету України від
21.12.2012 р. № 1.16/109р у справі №3.7.1-93/2012 до
Господарського суду Житомирської
області. Рішенням Господарського суду
Житомирської області від 22.07.2013 р. у
справі № 906/288/13-г позов задоволено
частково та визнано рішення
Антимонопольного комітету України
частково недійсним.

З наявних у матеріалах справи доказів
вбачається, що рішення господарського
суду Житомирської області від 22.07.2013р. у
справі № 906/288/13-г було оскаржене ТОВ
«Фактор Нафтогаз» до Рівненського
апеляційного господарського суду та
Вищого господарського суду України.
Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.10.2013р.
рішення суду першої інстанції
скасовано в частині задоволення
позову, та прийнято в цій частині нове
про відмову в задоволенні позовних
вимог. Постановою Вищого
господарського суду України від
10.12.2013р., у справі № 906/288/13-г рішення
господарського суду Житомирської
області від 22.07.2013р. у частині відмови в
задоволенні позову та постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.10.2013р. у
справі № 906/288/13-г залишено без змін,
касаційну скаргу ТОВ «Фактор Нафтогаз»
залишено без задоволення.

У зв'язку з несплатою штрафу
відповідачем у розмірі 68000, 00 грн.,
позивач також нарахував за період з
22.10.2013 р. по 27.11.2013 р. та з 11.12.2013 р. по
02.06.2014 р. пеню за кожен день
прострочення сплати штрафу в розмірі
півтора відсотка від суми штрафу, що
відповідно до розрахунку позивача
складає 183600, 00 грн. Враховуючи вимоги
частини 5 статті 56 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»,
згідно якої розмір пені не може
перевищувати розміру штрафу,
накладеного відповідним рішенням
органу АМКУ, сплаті підлягає пеня в
розмірі 68 000, 00 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника позивача, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 238 ГК України, за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків. Види
адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Статтею 239 ГК України встановлено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно
до своїх повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання такі
адміністративно-господарські санкції:
вилучення прибутку (доходу);
адміністративно-господарський штраф;
стягнення зборів (обов'язкових
платежів); застосування
антидемпінгових заходів; припинення
експортно-імпортних операцій;
застосування індивідуального режиму
ліцензування; зупинення дії ліцензії
(патенту) на здійснення суб'єктом
господарювання певних видів
господарської діяльності; анулювання
ліцензії (патенту) на здійснення
суб'єктом господарювання окремих видів
господарської діяльності; обмеження
або зупинення діяльності суб'єкта
господарювання; скасування державної
реєстрації та ліквідація суб'єкта
господарювання; інші
адміністративно-господарські санкції,
встановлені цим Кодексом та іншими
законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
рішення та розпорядження органів
Антимонопольного комітету України,
голів його територіальних відділень є
обов'язковими до виконання.

Згідно ч. 3 ст. 56 зазначеного Закону
особа, на яку накладено штраф за
рішенням органу Антимонопольного
комітету України, сплачує його у
двомісячний строк з дня одержання
рішення про накладення штрафу.

Судом встановлено, що Рішення
відповідачем було отримано 04.01.2013р. Так,
кінцевий термін сплати відповідачем
штрафу є 04.03.2013 р.

Згідно з ч. 8 ст. 56 цього ж Закону,
протягом п'яти днів з дня сплати штрафу
суб'єкт господарювання зобов'язаний
надіслати відповідно до
Антимонопольного комітету України або
його територіального відділення
документи, що підтверджують сплату
штрафу.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Станом на день розгляду спору штраф
відповідачем не сплачений, доказів
зворотного суду не надано.

Таким чином, відповідач, всупереч
вимогам ч. 2 ст. 56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
ухилився від виплати у встановлений
Законом термін накладеного на нього
позивачем штрафу. Більше того, вказаний
розмір штрафу не був сплачений і після
набуття постановою Вищого
господарського суду України від
10.12.2013р., у справі № 906/288/13-г законної
сили, тобто 10.12.2013 р. - враховуючи
приписи ст. 111-11 ГПК України.

Враховуюче викладене, суд вважає
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача штрафу у розмірі 68 000, 00
грн. обґрунтованими, законними та
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Крім того, позивач нараховує
відповідачеві пеню у розмірі 68 000, 00
грн. за період з 22.10.2013 р. по 27.11.2013 р. та з
11.12.2013 р. по 02.06.2014 р.

Щодо стягнення з відповідача пені, суд
вважає за необхідне зазначити таке.

Господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання у ГК України визнаються
штрафними санкціями (частина 1 статті 230
ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 231 ГК України,
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" за кожний день
прострочення сплати штрафу стягується
пеня у розмірі півтора відсотка від
суми штрафу. Розмір пені не може
перевищувати розміру штрафу,
накладеного відповідним рішенням
органу Антимонопольного комітету
України.

Згідно з ч. 5 ст. 56 вищезазначеного
Закону, нарахування пені зупиняється
на час розгляду чи перегляду
господарським судом: справи про
визнання недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України про
накладення штрафу; відповідного
рішення (постанови) господарського
суду.

Згідно з п. 20.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 15 «Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства», абзацами третім -
п'ятим частини п'ятої зазначеної статті
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" передбачено зупинення
нарахування пені на час розгляду чи
перегляду господарським судом: справи
про визнання недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України про
накладення штрафу; відповідного
рішення (постанови) господарського
суду. Отже, тривалість такого зупинення
визначається виключно періодом часу,
протягом якого фактично здійснювався
зазначений розгляд чи перегляд
(наприклад, у суді першої інстанції -
від дня порушення провадження у справі
до дня прийняття рішення в ній; у судах
апеляційної та касаційної інстанцій -
від дня прийняття апеляційної чи
касаційної скарги до дня прийняття
постанови), і в цей період не
включається час знаходження
матеріалів справи у суді, коли згадані
розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Таким чином, враховуючи те, що рішенням
господарського суду Житомирської
області визнано рішення
Антимонопольного комітету України
частково недійсним, яке в подальшому
скасоване постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
21.10.2013р. датою набрання даною
постановою законної сили, є 21.10.2013 р.,
вказівка позивача на 22.10.2013 р. як на
перший день нарахування пені внаслідок
несвоєчасної сплати штрафу є такою, що
відповідає вимогам законодавства та
фактичним матеріалам справи.

Оскільки при перегляді рішення суду
першої інстанції та постанови
апеляційної інстанції по справі щодо
оскарження Рішення Антимонопольного
комітету України від 21.12.2012 р. № 1.16/109р у
справі №3.7.1-93/2012 касаційну скаргу ТОВ
«Фактор Нафтогаз» прийнято до
провадження колегією Вищого
господарського суду України 28.11.2013 р., а
постанову Вищого господарського суду
України винесено 10.12.2013 р., нарахування
пені на цей період повинно бути
зупиненим.

За таких обставин, визначення періоду
стягнення з відповідача пені внаслідок
невиконання останнім Рішення
Антимонопольного комітету від 21.12.2012 р.
№ 1.16/109р у справі №3.7.1-93/2012 за період з
22.10.2013 р. по 27.11.2013 р. та з 11.12.2013 р. по
02.06.2014 р. є обґрунтованим.

Крім цього, відповідно до частини 5
статті 56 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" за кожний
день прострочення сплати штрафу
стягується пеня у розмірі півтора
відсотка від суми штрафу. Розмір пені
не може перевищувати розміру штрафу,
накладеного відповідним рішенням
органу Антимонопольного комітету
України.

Сума штрафу, накладеного Рішенням від
21.12.2012 р. № 1.16/109р, складає 68 000,00 грн. За
вказані вище періоди прострочено 180
днів сплати штрафу. Розмір пені за один
день прострочення складає 1020, 00 грн. (68
000,00 х 1,5 %=1020, 00 грн.).

Отже, сума пені, що підлягає стягненню з
урахуванням встановлених обмежень (ст.
56 Закону) становить 68 000, 00 грн.,
оскільки, сума штрафу, накладеного
Рішенням від 21.12.2012 р. № 1.16/109р, складає 68
000, 00 грн.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про стягнення штрафу у розмірі 68 000, 00
грн. та пені у розмірі 68 000, 00 грн. є
обґрунтованими, підтверджуються
матеріалами справи та підлягають
задоволенню за розрахунком позивача,
перевіреним судом. Таким, чином,
загальна сума, що підлягає стягненню з
відповідача, становить 136 000, 00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" у разі несплати штрафу у
строки, передбачені рішенням, та пені
органи Антимонопольного комітету
України стягують штраф та пеню в
судовому порядку.

Станом на день розгляду спору штраф та
пеня відповідачем не сплачені, доказів
на підтвердження їх оплати
відповідачем не надано.

Згідно з ч. 2 статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України,
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, витрати по сплаті
судового збору покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фактор Нафтогаз»
(01033, м. Київ, вул. Саксаганського,
будинок 57 Б; ідентифікаційний код 36134497)
до загального фонду Державного бюджету
на рахунок територіального органу
Державного казначейства за місцем
знаходження платника податків, за
кодом економічної класифікації
доходів 21081100 «Адміністративні штрафи
та інші санкції», символ звітності 106
штраф у розмірі 68 000 (шістдесят вісім
тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 68 000
(шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фактор Нафтогаз»
(01033, м. Київ, вул. Саксаганського,
будинок 57 Б; ідентифікаційний код 36134497)
до Державного бюджету України витрати
по сплаті судового збору в сумі 2720 (дві
тисячі сімсот двадцять) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 29.07.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева