Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
Р І Ш Е Н Н Я

24 липня 2014р.
справа №927/990/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України»

вул. Б.Хмельницького,6, м. Київ, 01001

До відповідача: Остерської
квартирно-експлуатаційної частини
району,

вул.Ювілейна,3,
сел.Десна, Козелецький р-н.,
Чернігівська обл.,17024

Про стягнення 11790грн. 59коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Пац В.О., заступник
начальника відділу, довіреність №14-127
від 13.05.2014р.

Від відповідача: Мельниченко О.В.
юрисконсульт, довіреність №1529 від
18.07.2014р., Якименко Л.М., головний
бухгалтер, довіреність №1427 від 08.07.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з
відповідача пені у розмірі 6811,90грн. за
період з 14.11.2013р. по 24.02.2014р., інфляції в
сумі 3406,70грн. за період листопад 2013р. -
лютий 2014р., 3% річних в сумі 1571,99грн. за
період з 14.11.2013р. по 24.02.2014р. за
несвоєчасне виконання зобов'язань по
договору №13/3974 ТЕ-39 від 25.09.2013р.

Представник позивача в судовому
засіданні 17.07.2014р. надав заяву про
виправлення описки в позовній заяві, в
якій зазначив, що під час підготовки
позовної заяви позивачем допущено
описку в ціні позову внаслідок
арифметичної помилки та помилково
зазначено 9755,62грн., хоча вірна сума
позовних вимог встановить 11790,59грн. та
просив суд в позовній заяві по справі
№927/990/14 вважати вірною ціну позову у
сумі 11790,59грн.

Відповідно до приписів ст.55
Господарського процесуального кодексу
України ціна позову про стягнення
грошей визначається стягуваною сумою,
у позовах, які складаються з кількох
самостійних вимог, - загальною сумою
усіх вимог; в ціну позову включаються
вказані в позовній заяві суми
неустойки (штраф, пені). Ціну позову
вказує позивач. У випадках
неправильного зазначення ціни позову
вона визначається суддею.

Таким чином, ціна позову у даній справі
визначається загальною сумою усіх
вимог позивача, які перелічені у
прохальній частині позовної заяви від
27.06.2014р., а саме: про стягнення з
відповідача пені у сумі 6811,90грн.,
інфляції у сумі 3406,70грн. та 3% річних у
сумі 1571,99грн., що становить 11790,59грн.

Подана позивачем заява про виправлення
описки в позовній заяві прийнята судом
та залучена до матеріалів справи,
оскільки не суперечить діючому
законодавству, не порушує нічиї права
та охоронювані законом інтереси.

Від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву №1514 від 16.07.2014р., в якому
проти позову заперечував та зазначив,
що Остерська КЕЧ району є складовою
частиною Збройних сил України,
підпорядкована Міністерству оборони
України і за своїми зобов'язаннями
відповідає коштами, що надходять на її
рахунок по відповідних статтях
кошторису, що кошти одержані від
здійснення військовими частинами
господарської діяльності
зараховуються до Державного бюджету
України та використовуються виключно
на національну оборону відповідно до
кошторису Міністерства оборони
України, що відповідно до умов договору
№13/3974 ТЕ-39 від 25.09.2013р. відповідачем
було отримано газ виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, що між
Остерською КЕЧ району та
Будинкоуправлінням №1 Остерської КЕЧ,
яке є баланосутримувачем житлових
будівель селища Десна було укладено
договір про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води №32. У відзиві
відповідач посилається на те, що
позивачем не було враховано
причинно-наслідкового зв'язку
вказаного вище договору, укладеного
між позивачем та відповідачем, та
договору між відповідачем та
Будинкоуправлінням №1 Остерської КЕЧ
району, крім того, позивачем не
враховано дати отримання відповідачем
актів приймання-передачі природного
газу. Відповідач також зазначив, що
важливим моментом при виконанні
зобов'язань за договором між позивачем
та відповідачем є те, що останній має
отримати суму коштів від
Будинкоуправління №1 по процедурі
відповідно до чинного законодавства, а
саме згідно спільного протокольного
рішення, яке підписано після спливу
дати оплати по договору з незалежних
від відповідача обставин, що
Будинкоуправлінням №1 вживались
відповідні заходи щодо отримання
коштів по зареєстрованим спільним
протокольним рішенням, а саме були
направлені листи до відповідних
установ про вчасне фінансування по
спільним протокольним рішенням. Також
відповідач вказав на те, що позивачем
були порушені умови типового договору,
оскільки затверджений типовий договір
для даних правовідносин передбачений
законом, отже сторони не мали права
відступати від його умов при
підписання, що п.4.1 та п.9.3 договору в
частині строків оплати та строків
вирішення спорів у судовому порядку не
відповідає умовам типового договору і
є очевидним збільшенням обсягу
відповідальності відповідача, тому в
цих частинах договір, укладений між
сторонами, не відповідає закону.
Відповідач зазначив, що дія принципу
належного виконання зобов'язань
спрямована на те, щоб виконання кожного
конкретного зобов'язання неодмінно
приводило до досягнення тієї мети,
заради якої воно було встановлено, а у
даному випадку сплата основної суми
договору є досягнення мети (кінцевої
цілі), відтак на думку відповідача,
позивач не поніс втрат зі свого боку
через затримані платежі і ним
абсолютно безпідставно були заявлені
позовні вимоги на суму 9755,62грн.

Від позивача надійшло заперечення на
відзив відповідача від 21.07.2014р., в якому
зазначив, що факт підписання договору
№13/3974 ТЕ-39, а згодом актів
приймання-передачі природного газу
свідчить про те, що відповідач був
згоден з умовами зазначеного договору
та розумів всю юридичну
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання його пунктів, що
протягом періоду поставки природного
газу згідно договору розрахунки
відповідачем проводились несвоєчасно,
що внаслідок недоотримання та
несвоєчасного проведення розрахунків
за спожитий природний газ позивач
змушений залучати комерційні кредити
за ринковими відсотковими ставками, що
складають 20-24% річних, що єдиним
джерелом часткової компенсації
понесених НАК «Нафтогаз України»
витрат є стягнення з боржників пені у
розмірі передбаченої умовами
договорів, що зменшення судом розміру
пені спричинить позивачу додаткові
збитки та дозволить відповідачу і у
подальшому безкарно порушувати
договірні умови.

Представники сторін в судовому
засіданні надали клопотання про не
здійснення технічної фіксації
судового засідання, які задоволені
судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні надав клопотання про
залучення документів до матеріалів
справи, яке задоволено судом, документи
долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані матеріали,
вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини справи, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для
вирішення спору по суті, господарський
суд встановив:

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
передбачено, що продавець згідно
договору купівлі-продажу передає або
зобов'язується передати у власність
покупцеві товар, а покупець прийняти
його та оплатити.

25.09.2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
№13/3974 ТЕ-39 про закупівлю природного
газу, відповідно до пункту 1.1. якого,
продавець зобов'язується поставити
покупцеві імпортний природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного
на митну територію України ПАТ
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України»), а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у
п.1.2 договору. Газ, що постачається за
цим договором, використовується
покупцем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням. Використання газу покупцем
для інших потреб не є предметом цього
договору.

06.03.2014р. сторони підписали Додаткову
угоду №1 до договору про закупівлю
природного газу від 25.09.2013р. №13/3974 ТЕ-39.

Пунктом 1.2. договору (в редакції
Додаткової угоди №1 від 06.03.2014р.)
сторони визначили, що продавець
передає покупцеві з 01.10.2013р. по 31.12.2013р.
природний газ обсягом до 767,000тис.куб.м.,
в тому числі по місяцях: жовтень -
160,0тис.куб.м., листопад - 240,0тис.куб.м,
грудень - 367,0тис.куб.м.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, укладений між сторонами
договір по своїй правовій природі є
договором поставки.

Відповідно до п.3.1 договору (в редакції
Додаткової угоди №1 від 06.03.2014р.) ціна за
1000куб.м газу, що використовується для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням становить
1091,00грн. з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000куб.м.
природного газу - 1091,00грн., крім того ПДВ
- 20%, всього з ПДВ - 1309,20грн. Загальна
вартість цього договору на дату його
укладання становить 836797,00грн., крім
того ПДВ 167359,40грн., разом з ПДВ -
1004156,40грн.

25.09.2013р. сторони підписали Додаток №1 до
договору №13/3974 ТЕ-39 від 25.09.2013р., в якому
визначили умови поставки і обліку газу
та інші права та обов'язки сторін,
порядок приймання-передачі газу.

За умовами п.2.2 Додатку №1 до договору
приймання-передача газу, поставленого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці поставки газу, оформлюється
актом приймання-передачі газу, в якому
зазначаються фактичні обсяги
спожитого газу, його ціна та вартість.
Акт приймання-передачі газу
складається на підставі технічних
актів приймання-передачі газу між
газорозподільним підприємством та
покупцем, з урахуванням планового
обсягу поставки, наданого продавцем. Не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки, покупець
зобов'язується надати продавцю для
підпису два примірника акта
приймання-передачі газу, підписані та
скріплені печаткою покупця і погоджені
газорозподільним підприємством, копію
технічних актів приймання-передачі
газу.

На виконання умов договору позивач
передав відповідачу у жовтні-грудні 2013
року природний газ в обсязі
767,000тис.куб.м. на загальну суму
1004156,40коп., що підтверджується
двосторонніми підписаними та
скріпленими печатками позивача і
відповідача актами приймання-передачі
природного газу, копії яких додані до
матеріалів справи, а саме, згідно: акту
від 31.10.2013р. за жовтень 2013р. в обсязі -
160,000тис.куб.м. вартістю 209472,00грн., акту
від 30.11.2013р. за листопад 2013р. в обсязі -
240,000тис.куб.м. вартістю 314208,00грн., акту
від 24.01.2014р. за грудень 2013р. в обсязі -
367,000тис.куб.м. вартістю 480476,40грн.

Згідно п.4.1 договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Як свідчать матеріали справи та
підтверджує відповідач, останній свої
зобов'язання щодо оплати отриманого
природного газу виконав в повному
обсязі, сплативши за отриманий
природний газ 1004156,40коп., проте
розрахунки з позивачем проведені з
порушенням терміну оплати.

Так, 27.11.2013р. відповідачем сплачено
209472,00грн., 24.12.2013р. - 92100,00грн., 27.12.2013р. -
222108,00грн., 04.02.2014р. - 405476,40грн., 24.02.2014р. -
75000,00грн.

Стаття 627 Цивільного кодексу України
встановлює, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становить умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст.628
Цивільного кодексу України).

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 193
Господарського кодексу України та
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
інфляцію в сумі 3406,70грн. за період
листопад 2013р. - лютий 2014р., 3% річних в
сумі 1571,99грн. за період з 14.11.2013р. по
24.02.2014р.

Оскільки, матеріалами справи
підтверджується прострочка виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань щодо оплати отриманого
природного газу, суд, дослідивши
наведений позивачем розрахунок
стягуваних сум інфляційних нарахувань,
доходить висновку, що вимоги позивача
щодо стягнення інфляції підлягають
задоволенню повністю в сумі 3406,70грн.

Позовні вимоги в частині стягнення 3%
річних підлягають частковому
задоволенню в сумі 1489,45грн., оскільки
позивачем не вірно визначені періоди
прострочки і кількість днів
прострочки. Так, позивачем
безпідставно не враховано, що день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється стягнення.

Таким чином, позивачем при нарахуванні
3% річних за зобов'язаннями відповідача
за жовтень 2013 року, не вірно визначено
період прострочки з 14.11.2013р. по 27.11.2013р.
(кількість днів прострочки 14), оскільки
відповідачем проведено оплату 27.11.2013р.
і період прострочки необхідно
визначати з 14.11.2013р. по 26.11.2013р.
(кількість днів прострочки 13),
відповідно сума 3% річних за цей період
становить 969,88грн. При нарахуванні 3%
річних за зобов'язаннями відповідача
за листопад 2013 року, не вірно визначено
період прострочки з 14.12.2013р. по 24.12.2013р.
(кількість днів прострочки 11) та з
25.12.2013р. по 27.12.2013р., оскільки
відповідачем проведено оплату 24.12.2013р.
та 27.12.2013р. і період прострочки
необхідно визначати з 14.12.2013р. по
23.11.2013р. (кількість днів прострочки 10) та
з 24.12.2013р. по 26.12.2013р. (кількість днів
прострочки 3), відповідно сума 3% річних
за цей період становить 1356,42грн. При
нарахуванні 3% річних за зобов'язаннями
відповідача за грудень 2013 року, не
вірно визначено період прострочки з
14.01.2014р. по 04.02.2014р. (кількість днів
прострочки 22) та з 05.02.2014р. по 24.02.2014р.,
оскільки відповідачем проведено
оплату 04.02.2014р. та 24.02.2014р. і період
прострочки необхідно визначати з
14.01.2014р. по 03.02.2014р. (кількість днів
прострочки 21) та з 04.02.2014р. по 23.02.2014р.
(кількість днів прострочки 20),
відповідно сума 3% річних за цей період
становить 4127,95грн.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язань
за договором можуть забезпечуватись
неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка
(штраф, пеня) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредитору в разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбаченим
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу
України - штрафними санкціями є
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойки, штраф, пеня),
яка сплачується у разі порушення
учасником господарських відносин
правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що у
разі порушення покупцем умов п.4.1
договору, покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. Згідно п.9.3
договору строк, у межах якого сторони
можуть звернутися до суду з вимогою про
захист своїх прав за цим договором
(строк позовної давності), у тому числі
щодо стягнення заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється у 5 років.

Позивач просить стягнути з відповідача
пеню у розмірі 6811,90грн. за період з
14.11.2013р. по 24.02.2014р.

Дослідивши поданий позивачем
розрахунок, суд встановив, що позивачем
при здійсненні розрахунку
безпідставно не враховано (як і при
розрахунку 3% річних), що день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення, а тому позовні
вимоги в частині стягнення пені
підлягають частковому задоволенню в
сумі 6454,25грн. за період з 14.11.2013р. по
23.02.2014р.

В решті стягнення з відповідача пені та
3% річних позовні вимоги задоволенню не
підлягають у зв'язку з безпідставним їх
нарахуванням.

Заперечення відповідача проти позову
судом не приймаються з огляду на
наступне.

Статтею 218 Господарського кодексу
України визначено, що у разі якщо інше
не передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

За таких обставин, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника не є
дією непереборної сили, тобто
надзвичайних і невідворотних обставин,
внаслідок якої боржник може бути
звільнений від відповідальності за
порушення грошового зобов'язання
(стаття 617 Цивільного кодексу України,
частина друга статті 218 Господарського
кодексу України).

Окрім того, укладений між позивачем та
відповідачем договір №13/3974 ТЕ-39 про
закупівлю природного газу від 25.09.2013р.
не містить будь-яких посилань на
договір №32 від 10.10.2011р. про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води, підписаного
між відповідачем та
Будинкоуправлінням №1 Остерської КЕЧ,
порядок розрахунків відповідача з
позивачем встановлений у 4 розділі
договору №13/3974 ТЕ-39 від 25.09.2013р. та не
містить будь-яких застережень щодо
проведення оплат відповідачем за
отриманий природний газ за рахунок
субвенцій з державного бюджету.

У запереченнях на позов безпідставним
є також посилання відповідача на дати
складання та повернення актів
приймання-передачі газу, оскільки за
умовами п.2.2 Додатку №1 до договору
№13/3974 ТЕ-39 від 25.09.2013р. первісний
обов'язок своєчасного складання та
направлення постачальнику актів
приймання-передачі покладено на
відповідача (покупця), окрім того, за
умовами вказаного договору відповідач
зобов'язався проводити оплату
поставленого позивачем природного
газу в незалежності від дати складання,
підписання актів-приймання-передачі.

Не приймаючи до уваги заперечення
відповідача проти позову, судом також
враховано, що згідно частини другої
статті 617 Цивільного кодексу України,
частини другої статті 218
Господарського кодексу України та
рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та
Оліус проти України» від 18 жовтня 2005
року відсутність бюджетних коштів не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання. Аналогічна позиція
викладена в постанові Верховного суду
України від 15.05.2012р. у справі № 11/446.

З огляду на вищенаведене, суд приходить
до висновку, що про відсутність у
відповідача обставин для звільнення
його від відповідальності за
несвоєчасне виконання зобов'язання по
оплаті природного газу, поставленого
позивачем на підставі договору №13/3974
ТЕ-39 про закупівлю природного газу від
25.09.2013р.

Приймаючи до уваги, що відповідач
в порушення ст.525, 526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України взяті на себе зобов'язання
своєчасно не виконав, суд доходить до
висновку, що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню в частині стягнення пені в
сумі 6454,25грн., в частині стягнення
інфляційних нарахувань в сумі 3406,70грн.,
в частині стягнення 3% річних в сумі
1489,45грн. В решті позову відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір в сумі
1758,79грн. пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст.ст. 193, 230, 231, 232, 265
Господарського кодексу України, ст.ст.
253, 254, 525, 526, 549, 625, 629, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 33, 34, 49, 77, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Остерської
квартирно-експлуатаційної частини
району (вул.Ювілейна,3, сел.Десна,
Козелецький р-н, Чернігівська обл.,
банківські реквізити не повідомлені,
ідентифікаційний код 07807645) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (вул.
Б.Хмельницького,6, м. Київ, банківські
реквізити не повідомлені,
ідентифікаційний код 20077720) 6454грн.25коп.
пені, 3406грн.70коп. інфляційних
нарахувань, 1489грн.45коп. три відсотки
річних, 1758грн.79коп. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено 28.07.2014р.

Суддя
Н.Ю.Книш