ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014 року
Справа № 904/3373/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М.
(доповідача),

суддів: Бахмат Р.М.,
Євстигнеєва О.С.,

секретар судового засідання Назаренко
С.Г.

представники сторін:

від позивача: представник у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

від відповідача: Ремезок А.Ю. ,
представник, дов. № 19-8 від 09.01.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Інтерпайп Новомосковський трубний
завод" на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.06.2014 р.,
прийнятого за результатами розгляду
справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю " Південна Промислова
Компанія ", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного
товариства " Інтерпайп Новомосковський
трубний завод ",

м. Новомосковськ Дніпропетровської
області

про стягнення 6 336,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Південна
Промислова Компанія" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовною заявою, в якій
просило суд стягнути з публічного
акціонерного товариства „Інтерпайп
Новомосковський трубний завод" - 5 861
грн. 16 коп. заборгованості за
поставлений товар, 391 грн. 87 коп. пені, 83
грн. 53 коп. 3% річних.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24.06.2014 р.
( суддя Манько Г. В. ) у справі № 904/3373/14
позов задоволено повністю - стягнуто з
публічного акціонерного товариства
„Інтерпайп Новомосковський трубний
завод" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю „Південна
Промислова Компанія" - 5 861 грн. 16 коп.
заборгованості, 391 грн. 87 коп. пені, 83
грн. 53 коп. 3% річних, 1827 грн. - судового
збору.

Не погодившись з вказаним рішенням ПАТ
„Інтерпайп Новомосковський трубний
завод" подало апеляційну скаргу, в якій
просить суд скасувати оскаржуване
рішення в частині стягнення трьох
відсотків річних.

В обґрунтування апеляційної скарги
заявник посилається на порушення судом
норм матеріального права, вказуючи на
те, що відповідно до п. 2 ст. 235 ГК
України, до суб'єкта, який порушив
господарське зобов'язання, можуть бути
застосовані лише ті
оперативно-господарські санкції,
застосування яких передбачено
договором. Тому, на думку скаржника, три
відсотки річних судом стягнуто
безпідставно, оскільки ст. 625 ЦК
України, стосується лише боржника і
кредитора у грошовому зобов'язанні.
Останній вважає, що в даному випадку
немає ані боржника, ані кредитора.
Боржник - покупець за договором ПАТ
«Інтерпайп Новомосковський трубний
завод" грошей у постачальника в борг не
брав, так як і не надавав грошей у борг,
тому постачальник не може бути
кредитором.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
17.07.2014 р. у справі № 904/3373/14, апеляційну
скаргу прийнято до розгляду. Розгляд
справи призначено на 29.07.2014 року.

Представник Позивача у судове
засідання не з'явився. Причини неявки
представника Позивача суду не відомі,
про час та місце розгляду справи
Позивач повідомлений належним чином.

Клопотання про відкладення
розгляду справи від Позивача до суду
не надходило.

Враховуючи те, що залучені до
матеріалів справи докази дозволяють
визначитись відносно законності
оскаржуваного рішення, судова колегія
дійшла до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги у
відсутності представника Позивача,
який не скористався своїм правом
з'явитись в судове засідання.

У судовому засіданні 29.07.2014 року
оголошена вступна та резолютивна
частини постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення представника Відповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.01.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Південна Промислова
Компанія" ( Постачальник ) та Публічним
акціонерним товариством "Інтерпайп
Новомосковський трубний завод" (
Покупець ) укладено Договір поставки №
97/13, згідно умов якого, Постачальник
зобов'язується поставити
кабельно-провідникову продукцію
українського виробництва, а Покупець
прийняти та оплатити товар, на умовах
цього договору ( п. 1.1 договору ).

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 Договору,
Покупець здійснює розрахунок за товар
шляхом банківського перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок Постачальника. Валюта платежу -
українська гривня. Строк оплати -
протягом 30 календарних днів від дати
поставки товару на підставі рахунку,
наданого постачальником.

До Договору сторони підписали
Специфікацію якою визначили
найменування та характеристики товару.
Також додатково погодили, що строк
оплати - протягом 30 календарних днів
від дати поставки товару.

На виконання умов Договору,
Постачальник здійснив поставку товару
Покупцеві, що підтверджується
видатковою накладною від 31.10.2013 р. У
видатковій накладній зазначено, що
також надається рахунок-фактура.

Місцевим судом встановлено, а
Відповідачем не спростовано, що
Покупець у порушення умов договору
поставлений товар оплатив частково,
внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість перед Позивачем у
розмірі 5 861,16 грн.

29.01.2014 р. Позивач звернувся до
Відповідача з листом № 280/206/3, в якому
просив сплатити заборгованість в сумі 5
861,16 грн.

Отже, заборгованість Відповідача
перед Позивачем складає 5 861,16 грн., що
визнається ПАТ "Інтерпайп
Новомосковський трубний завод".

За договором поставки одна сторона
- постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст. 265 Господарського кодексу України).

Суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору (п. 1 ч. 1
ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного
кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом ( ст. 525
Цивільного кодексу України ).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк ( ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України ).

Позивач просить стягнути з
Відповідача суму основного боргу у
розмірі 5 861,16 грн.

Доказів оплати поставленого товару в
сумі 5861,16 грн. Відповідач не надав, факт
наявності заборгованості не
спростував.

У п. 9.3 Договору сторони визначили, що
за порушення строків оплати Покупець
сплачує Постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла у період, за який нараховується
пеня, від суми заборгованості за кожен
день прострочення.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом ( ст.
548 Цивільного кодексу України ).

У разi порушення зобов'язання настають
правовi наслiдки, встановленi договором
або законом, зокрема - сплата неустойки
( п.3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства ( ст. 551 Цивільного
кодексу України ).

На підставі п. 9.3. договору,
Позивачем здійснено нарахування пені,
за період з 01.12.2013 р. по 15.05.2014 р., у
розмірі 391,87 грн.

На суму основного боргу, з урахуванням
часткової проплати, Позивач нарахував
за період з 18.12.2013 р. по 15.05.2014 р. та
просить стягнути з Відповідача суму 3 %
річних у розмірі 71,78 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Щодо досліджуваної справи, то з
урахуванням положень наведених норм та
вищезазначених фактичних обставин
справи, а саме: невиконання
Відповідачем зобов"язань по договору
поставки № 97/13 від 22.01.2013 року в частині
своєчасної оплати вартості
поставленого товару та ненадання ним
належних доказів, які б спростовували
таке невиконання, господарським судом
зроблено правильний висновок про
обґрунтованість розміру позовних
вимог та визнання їх такими, що
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги в
частині стягнення трьох відсотків
річних, не спростовують висновків суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 -
535, 625 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України), є виражене в грошових
одиницях (національній валюті України
чи в грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Грошовим слід
вважати будь-яке зобов'язання, що
складається в тому числі з
правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію, а друга
сторона вправі вимагати від першої
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору ( п. 1.1. постанови Пленуму ВГСУ
від 17.12.2013 р. N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» - далі постанова
Пленуму ВГСУ ).

В п. 1.15. постанови Пленуму ВГСУ
зазначається, що правова природа пені,
згаданих нарахувань та процентів
річних є різною і, відповідно,
по-різному здійснюється нарахування
цих сум та обчислення позовної
давності щодо їх стягнення з боржника.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові ( п. 4.1. постанови
Пленуму ВГСУ ).

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що господарський суд
правомірно задовольнив позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 ГПК
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Інтерпайп
Новомосковський трубний завод"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.06.2014 р.
у справі № 904/3373/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному
обсязі 31.07.2014 року

Головуючий суддя
І.М. Кощеєв

Суддя
Р.М. Бахмат

Суддя
О.С. Євстигнеєв