м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/8869/14 28.07.14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю торгово-промислова
фірма "Кан-Тал"

до публічного акціонерного товариства
"ІНГ Банк Україна"

про стягнення 515,511,00 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Местечкін І.В. - за
довіреністю від 20.06.2014 № б/н, Рудніцький
О.Л. - директор (витяг з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 20.05.2014 №
179995);

відповідача: Булгаков П.А. - за
довіреністю від 26.07.2013 № 26.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариства з обмеженою
відповідальністю торгово-промислова
фірма "Кан-Тал" звернулося до
Господарського суду міста Києва із
позовом до публічного акціонерного
товариства "ІНГ Банк Україна" про
стягнення з останнього 494.298,99 грн
збитків.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що
відповідачем порушено зобов'язання за
відкритим в останнього акредитивом,
відповідачем були виплачені
позивачеві грошові кошти проти
передбачених акредитивом документів
із затриманням, що завдало позивачеві
збитків на суму 494.298,99 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 прийнято позовну заяву
товариства з обмеженою
відповідальністю торгово-промислова
фірма "Кан-Тал" до розгляду та порушено
провадження у справі № 910/8869/14.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014, за клопотанням
представника позивача, строк розгляду
спору продовжено в порядку,
передбаченому ч. 3 ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 14.07.2014 судом
оголошувалася перерва до 28.07.2014.

До господарського суду 25 липня 2014 року
надійшла заява від 25.07.2014 № б/н про
збільшення розміру позовних вимог та
клопотання від 25.07.2014 № б/н про
долучення до матеріалів справи листа
Одеської регіональної ТПП від 23.07.2014 №
2003-14/319. Виходячи з поданих позивачем до
суду заяви і клопотання, останній
просить суд стягнути з відповідача
515,511,00 грн пені.

Заява від 25.07.2014 № б/н судом прийнята,
тому спір розглядається з урахуванням
збільшеного розміру позовних вимог.

Відповідач, скориставшись правом,
забезпеченим ст. 59 ГПК України, надав
суду відзив, яким позов відхилив
повністю. Як вказує відповідач,
невиконання ним обов'язку щодо
відкриття акредитиву та виплати
позивачеві грошових коштів полягало у
виявленні відповідачем розбіжностей з
умовами акредитиву, акт прийому товару,
проти якого здійснюється виплата, не
містив підтвердження розмитнення
товару та його готовність до
транспортування покупцеві. Відповідач
свої дії мотивує приписами пунктів 8.21
та 8.22 ст. 8 Інструкції "Про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті", за правилами яких відповідач,
як виконуючий банк, у разі виявлення
порушення (розбіжності) умови
акредитиву не має право здійснювати
виплату. Відповідачем було відкрито
акредитив і виплачені грошові кошти
після отримання від авізуючого банку
роз'яснення Одеської регіональної ТПП
від 08.07.2011 № 2004-14/340, в якому
розтлумачено, що обставини, які
перешкоджають відповідачеві виконати
зобов'язання за акредитивом, не є
підставою для відмови у виплаті.
Відносно заявлених позивачем вимог про
стягнення збитків відповідач зазначив,
що позивачем не доведено факту
протиправної поведінки відповідача у
правовідносинах сторін спору, що, в
свою чергу, є наслідком втрачання
причинно-наслідкового зв'язку із
збитками позивача.

Позивач проти тверджень відповідача,
викладених у відзиві останнього,
заперечив у зв'язку із тим, що за
умовами договору поставки та вимог
Інкотермс 2000 факт підписання сторонами
правочину акту прийму-передачі товару
свідчить про розмитнення товару та
його поставку у вказане покупцем місце
або готовність до транспортування
покупцеві. Відтак, понесені позивачем
збитки знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку із
протиправною поведінкою відповідача,
яка полягає у простроченні виплати
коштів за акредитивом.

В судовому засіданні 28 липня 2014 року
судом оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних
представників сторін даної справи по
суті спору та дослідивши наявні у
матеріалах даної справи докази,
Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В :

Публічним акціонерним товариством "ІНГ
Банк Україна", як банком емітентом і
виконуючим банком, (далі - відповідач),
за заявою відкритого акціонерного
товариства "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ",
відкрито документарний безвідкличний
непокритий непідтверджений акредитив
від 12.10.2010 № LCI-10166 (далі - акредитив) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю торгово-промислова
фірма "Кан-Тал", як бенефіціара, (далі -
позивач). Акредитив відкрито на
підставі контракту від 16.09.2010 № 4640,
укладеного між позивачем і заявником
акредитиву, предметом якого є поставка
гідравлічної трьох валкової гібочної
машини з підгибом листа з двох сторін
мод. Synchro HAV 3176, в кількості 1 шт (далі -
товар), загальною вартістю 9.390.000,00 грн.
Сума акредитива складає 8.451.000,00 грн.
Авізуючий банк за акредитивом є ПАТ
"ІНДЕКС БАНК", найменування якого
змінено на: "публічне акціонерне
товариство "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (далі -
авізуючий банк). Датою і місцем
закінчення дії акредитиву є: 28 червня
2011 року, ПАТ "ІНГ БАНК УКРАЇНА".

Акредитивом встановлено, що виплата
здійснюється проти таких документів:

1) рахунок-фактура, виписаний продавцем
(заявником акредитиву) на позивача - 1
копія;

2) Акт прийому товару, який підтверджує
факт розмитнення товару та його
готовність до транспортування
позивачеві - 1 оригінал.

Права і обов'язки сторін спору
регулюються, зокрема, Законом України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні", Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України,
Інструкцією про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція),
Уніфікованими звичаями і правилами з
документарного акредитиву (UCP-600).

Акредитив - договір, що містить
зобов'язання банку-емітента, за яким
цей банк за дорученням клієнта
(заявника акредитива) або від свого
імені проти документів, які
відповідають умовам акредитива,
зобов'язаний виконати платіж на
користь бенефіціара або доручає іншому
(виконуючому) банку здійснити цей
платіж. (п. 1.4 Інструкції)

Так, позивачем через авізуючий банк із
супровідним листом від 17.05.2011 № 17-
надані відповідачеві документи,
необхідні для розкриття акредитиву і
виплати за ним грошових коштів.

Відповідач електронним листом від
26.05.2011 і листом від 30.05.2011 № 71133
повідомив позивача про наявність
розбіжностей між наданими позивачем
документами та умовами акредитиву, а
саме, Акт прийому товару не містить
підтвердження факту розмитнення
товару та його готовність до
транспортування позивачеві.

Позивачем супровідним листом від 15.06.2011
№ 15- було повторно передано
відповідачеві через авізуючий банк
вказані вище документи. Однак,
відповідач електронним листом від
06.07.2011 і листом від 06.07.2011 № 51168 відмовив
позивачеві у розкритті акредитиву і
виплаті грошових коштів з тих же
підстав, які слугували при першому
зверненні позивача.

Відповідач отримав від авізуючого
банку лист від 13.07.2011 № 12807-60 до якого
додано, зокрема, роз'яснення Одеської
регіональної торгово-промислової
палати від 08.07.2011 № 2004-14/340, в якому
розтлумачено, що відсутність в Акті
прийому товару підтвердження факту
розмитнення товару та його готовність
до транспортування не є перешкодою для
виконання відповідачем, як, зокрема,
виконуючим банком, його обов'язку за
акредитивом.

З огляду на роз'яснення Одеської
регіональної торгово-промислової
палати від 08.07.2011 № 2004-14/340, відповідачем
27 липня 2011 року було перераховано
позивачеві через авізуючий банк
грошові кошти в сумі 8.451.000,00 грн.

Спір між сторонами судового процесу
виник в результаті таких обставин.

Позивач вказує, що через прострочення
відповідачем на 61 день виконання його
зобов'язання за акредитивом, позивач
був позбавлений можливості планового
використання грошовими коштами, що
призвело до несвоєчасного виконання
зобов'язань із його контрагентами. За
твердженнями позивача, останній поніс
збитки в розмірі 494.298,99 грн, які
заявлені останнім до стягнення з
відповідача. Обґрунтовуючи свою вимогу
позивач посилається на підпункт ІІІ
пункту b статті 13 Уніфікованих звичаїв
і правил з документарного акредитиву
(UCP-600) та висновок Одеської
регіональної торгово-промислової
палати від 24.04.2014 № 2003-14/187.

Положенням підпункту III пункту b ст. 13
Уніфікованих звичаїв і правил з
документарного акредитиву (UCP-600)
встановлено, що банк-емітент несе
відповідальність за будь-яку втрату
відсотків, разом з будь-якими
витратами, якщо відшкодування не було
вироблено на першу вимогу у
відповідності з термінами і умовами
акредитива.

У висновку Одеської регіональної
торгово-промислової палати від 24.04.2014 №
2003-14/187 наведений такий розрахунок
втрачених відсотків від суми
акредитиву: 61 * 35 % / 365 = 494.298,99 грн, де 61 -
днів прострочення виплати грошових
коштів за акредитивом, 35 % - процентна
ставка за овердрафтом за місяць, 365 -
днів у році.

Під час розгляду судом даного спору,
позивачем було збільшено розмір
позовної вимоги до 515.511,00 грн. Заява
позивача прийнята, тому вимога
розглядається судом з урахуванням
розміру, що складає 515.511,00 грн.

Позивачем збільшено розмір позовної
вимоги на підставі розрахунку,
наведеного в листі Одеської
регіональної торгово-промислової
палати від 23.07.2014 № 2003-14/319.

Однак, за приписами п. 5 ч. 2 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України обґрунтований розрахунок сум,
що стягуються, здійснюється позивачем,
а не третіми особами.

Крім того, відповідно до змісту листа
Одеської регіональної ТПП від 23.07.2014 №
2003-14/319 у зв'язку із затримкою
виконуючим банком виплати грошових
коштів, до останнього можна
застосувати правила, які встановленні
п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні",
тобто стягнути з відповідача пеню в
розмірі 0,1 % суми переказу за кожен день
прострочення.

Таким чином, розрахунок, яким позивач
обґрунтовує збільшення розміру
позовних вимог, судом не приймається, з
таких підстав. Одеською регіональною
ТПП нарахована пеня, в той час як
предметом позову є стягнення збитків.
Зміна предмету позову за приписом ч. 4
ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України, дозволяється до
початку розгляду господарським судом
справи по суті, однак, станом на момент
збільшення позивачем розміру позовних
вимог, спір розглядався судом по суті.

За результатами оцінки доказів,
наявних в матеріалах справи, та
виходячи з викладених вище фактичних
обставин, суд дійшов висновку, що позов
товариства з обмеженою
відповідальністю торгово-промислова
фірма "Кан-Тал" задоволенню не підлягає,
з урахуванням такого.

Положенням частин 1, 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода -
наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

Збитки у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті, які б могли
бути реально отримані. Пред'явлення
вимоги про відшкодування неодержаних
доходів (упущеної вигоди) покладає на
кредитора обов'язок довести, що ці
доходи (вигода) не є абстрактними, а
дійсно були б ним отримані в разі
виплати відповідачем позивачеві
грошових коштів при першому зверненні
останнього. Позивач повинен довести
також, що він міг і повинен був отримати
визначені доходи, і тільки
неправомірні дії відповідача стали
єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Суд відзначає, що позивачем належними і
допустимими доказами, в розумінні
положень ст.ст. 32, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, не
доведено існування конкретних
обставин, які завдали позивачеві
реальні збитки, і такі обставини
знаходяться у причинно-наслідковому
зв'язку із невиплатою відповідачем
позивачеві грошових коштів за
акредитивом після першого звернення
останнього. Також позивачем не
наведено жодних обставин, за яких
останній мав отримати вигоду, і
протиправна поведінка стала наслідком
їх упущення.

За таких обставин позов задоволенню не
підлягає.

Враховуючи, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, згідно ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 04 серпня 2014
року.

Суддя
С.В. Балац