ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 р.
Справа № 923/380/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом-Товариства з обмеженою
відповідальністю "КІППЕР-ТРАНС",
м.Цюрупинськ

до- Дочірнього підприємства
"Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", м.Херсон

про стягнення 927 047 грн. 31 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Ігнатов Д.І. дов. б/н від
11.03.2014 р.;

від відповідача - Федоришина Н.О. дов. №
01 від 02.01.2014 р.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КІППЕР-ТРАНС"
(позивач) звернулося до господарського
суду Херсонської області з позовною
заявою до Дочірнього підприємства
"Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (відповідач) про
стягнення 927 047 грн. 31 коп.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог.

Відповідач визнає позовні вимоги,
просить задовольнити клопотання про
розстрочення боргу.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Між ОСОБА_3 та ДП «Херсонський
облавтодор ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» було укладено договори
№27-п від 05.09.2011 р., №12 від 07.03.20123 р., №13
від 07.03.2012 р., №48 від 23.08.2012 р., №4/13 від
08.01.2013 р., за умовами яких ОСОБА_3 взяв на
себе зобов'язання доставити
автомобільним транспортом довірений
йому замовником вантаж, а замовник -
прийняти та оплатити такі послуги.

Відповідачем було отримано
автотранспортні послуги, проте за них
він не розрахувався в повному обсязі.
Сума основного боргу відповідача
складає 927047,31 грн.

18.11.2013 р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (цедент), ТОВ
«Кіппер-Транс» (цесіонарій) та Дочірнім
підприємством «Херсонський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (боржник) було укладено
договір про відступлення права вимоги
№1 (далі - договір), відповідно до якого
ОСОБА_3 відступив ТОВ «Кіппер-Транс»
право вимоги до відповідача по оплаті
за послуги перевезення згідно з
вказаними договорами. На момент
відступлення права вимоги сума
основного боргу складала 927047,31 грн., що
також підтверджується тристороннім
актом звірки взаємних рахунків від
18.11.2013 року. Тобто, позивач став новим
кредитором у правовідносинах фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та відповідача
з приводу виконання останнім взятих на
себе грошових зобов'язань по оплаті
послуг з перевезення.

Пунктом 1 ч.1 статті 512 ЦК України
передбачено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). Положення
ст.514 ЦК України передбачають, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що він
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками, і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Пунктом 1.2. договору цесіонарій набуває
право вимагати від боржника належного
виконання своїх зобов'язань за
договором, а також усі права в обсягах
та на умовах, передбачених договором та
чинним законодавством.

Позивач звертався до відповідача з
претензією про здійснення оплати
заборгованості за договором, але
відповіді не отримав.

Ст.173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Законами України, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно
ст.174 ГК України, є господарський
договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
корить другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
доведеними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Суд відмовляє в задоволенні заяви про
надання розстрочки виконання рішення
на 7 місяців з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.83 ГПК України суд
вправі надати боржнику розстрочку
примусового виконання рішення, однак
при вирішенні цього питання слід
враховувати, що відстрочка або
розстрочка виконання рішення, ухвали,
постанови, зміна способу та порядку їх
виконання допускаються у виняткових
випадках і залежно від обставин справи,
тому зобов'язань задовольняти заяву
про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, ухвали, постанови,
зміну способу та порядку їх виконання
суд не має.

Обставини справи у їх сукупності дають
підстави для висновку про те, що
відповідач фактично обґрунтовує
необхідність надання розстрочки
виконання судового рішення посиланням
на свій тяжкий фінансовий стан.

На підтвердження необхідності надання
розстрочки виконання судового рішення
відповідачем не було надано у судове
засідання жодного документа, на
підтвердження викладених у заяві
обставин.

Надаючи оцінку поясненням відповідача
в сукупності з викладеними доводами у
заяві про розстрочку виконання
судового рішення, суд зазначає, що
письмові пояснення не обґрунтовані
належними документальними доказами в
розумінні ст. 34 ГПК України щодо
підтвердження його становища.

Слід також зазначити, що відповідачем
не було належним чином обґрунтовано
строк та його спроможність у цей
відрізок часу - 7 місяців, сплатити
заборгованість.

Господарсько - процесуальний кодекс
України не визначає переліку обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи ускладнюють його
виконання, то суд оцінює докази, які
підтверджують зазначені обставини, за
правилами ст. 43 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, - суд
відмовляє відповідачу в наданні
розстрочки виконання рішення суду.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для розгляду справи та ухвалення
законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Позивачу на підставі ст..49 ГПК України
відшкодовуються судові витрати за
рахунок відповідача. Оскільки при
зверненні до суду позивач платіжним
дорученням №93 від 12.03.2014 р. переплатив
судовий збір, суд дійшов висновку щодо
повернення позивачу з державного
бюджету 447,30 грн.

На підставі вищевикладених норм права
та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, -
суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства
«Херсонський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (73036, м.Херсон,
вул..Поповича, 23, р/р 396, філія
«Укрексімбанк», м.Херсон, МФО 352639, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«КІППЕР-ТРАНС» (75100, Херсонська область,
м.Цюрупинськ, пров.Тихий, 18,р/р 0626 в
ХФ КБ «Приватбанк», МФО 352479, ) 927047,31 грн. боргу та 18540,95 грн.
судового збору.

3.Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «КІППЕР-ТРАНС» (75100,
Херсонська область, м.Цюрупинськ,
пров.Тихий, 18,р/р 0626 в ХФ КБ
«Приватбанк», МФО 352479, )
з державного бюджету (рахунок 3002,
МФО 852010, , одержувач
УДКСУ у місті Херсоні, банк ГУДКСУ у
Херсонській області) зайво сплачену
суму судового збору 447,30 грн.

4.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 17.04.2014 р.

Суддя
В.В.Литвинова