номер провадження справи 20/37/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2014
Справа № 908/1999/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Супутник" (69084, м.
Запоріжжя, вул. Димитрова, 44)

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Запорізький
абразивний комбінат" (69084, м. Запоріжжя,
вул. Димитрова, 44)

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Відкрите акціонерне
товариство "Запоріжжяобленерго" (69035, м.
Запоріжжя, вул.
Сталеварів, 14)

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Запорізька міська рада
(69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206)

про встановлення права земельного
сервітуту

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Представники сторін:

Від позивача - Пащенко А.С. (дов. б/н від
10.06.2014р.);

Від відповідача - Лучко О.М. (дов. № 14/1416
від 26.05.2014 р.);

- Павлов М.Г. (дов. № 14/2088
від 29.07.2014 р.);

Від третьої особи (ВАТ
"Запоріжжяобленерго") - Білич Н.С. (дов. №
248 від 12.05.2014 р.);

Від третьої особи (Запорізька міська
рада) - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про встановлення
земельного сервітуту щодо земельної
ділянки загальною площею 0,001 га, яка
належить відповідачу та знаходиться за
адресою: м. Запоріжжя, вул.
Димитрова, 44.

Ухвалою господарського суду від
12.06.2014 р. позовна заява прийнята до
розгляду, порушено провадження у
справі № 908/1999/14, справі присвоєно номер
провадження 20/37/14, судове засідання
призначено на 26.06.2014 р., на підставі ст. 27
ГПК України до участі у справі залучено
ВАТ «Запоріжжяобленерго» в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, та Запорізьку міську
раду - в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача. На
підставі ст. 77 ГПК України розгляд
справи відкладався на 10.07.2014 р., 30.07.2014 р.

Справу розглянуто 30.07.2014 р., оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, які
мотивовано наступним. На підставі
договору купівлі-продажу, укладеного
24.12.2003 р. між сторонами у справі, позивач
придбав у відповідача цілісний
майновий комплекс - будівлі, майно та
устаткування ділянки цеху № 24,
розташовані по вул. Димитрова, 44 в м.
Запоріжжі. Система енергопостачання
позивача була спроектована таким
чином, що позивач отримував
електроенергію від трансформатора
ТП-2080 ВАТ «Запоріжжяобленерго» шляхом
її постачання через чотири електричні
опори, які знаходяться на території
підприємства відповідача і належать
відповідачу. Іншого шляху доступу до
трансформатора, ніж через територію
відповідача, позивач не має, що
вбачається з плану-схеми від 25.01.2012 р.
Між позивачем та ВАТ
«Запоріжжяобленерго» 24.12.2003 р. був
укладений договір № 7494 на постачання
електроенергії. У липні 2009 р.
відповідачем були перерізані
електричні дроти, які йшли від
підприємства позивача до
трансформатора ТП-2080, внаслідок чого
було припинено постачання
електроенергії позивачу. Починаючи з
2009 р., позивач неодноразово звертався
до відповідача з метою укладання
відповідних договорів та відновлення
енергопостачання, пропонуючи або
надати в оренду позивачу електричні
опори на території підприємства
відповідача (для розміщення повітряних
ліній електропостачання), або укласти з
позивачем договір земельного
сервітуту задля прокладання підземних
ліній електропостачання. Умови
підключення електропостачання
позивача були погоджені з ВАТ
«Запоріжжяобленерго». На листи
відповідач не відповідав. Через
відключення електроенергії позивач не
може утримувати тепличне господарство,
були закриті магазини позивача,
звільнено переважну більшість
працівників, внаслідок чого
підприємство потерпає від величезних
збитків. За результатами звернень
позивача Запорізькою обласною
державною адміністрацією, за
погодженням із ВАТ
«Запоріжжяобленерго», було розроблено
декілька варіантів відновлення
електропостачання: відновлення
існуючого електропостачання від ТП-2080
ВАТ «Запоріжжяобленерго» (при цьому
необхідна згода відповідача на
підвіску проводів по опорах освітлення
відповідача та укладення договору
оренди опор) або нове приєднання від
мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго» -
прокладка кабелю під землею по зеленій
зоні відповідача з виходом на опору
позивача (при цьому необхідне
узгодження з відповідачем по
проходженню кабелю по території
відповідача). Інших альтернативних
шляхів відновлення електропостачання
на підприємстві позивача без
узгодження з відповідачем не існує.
Позивач пропонував відповідачу обрати
найбільш зручний для нього варіант
підключення, але пропозиції позивача
були залишені відповідачем без уваги.
На підставі розроблених ВАТ
«Запоріжжяобленерго» технічних умов
був розроблений робочий проект
електропостачання тепличного
господарства по вул. Димитрова, 44,
відповідно до якого необхідно провести
лінію живлення кабелем у землі, в трубі
по конструкціях мосту, у повітрі
(загальна довжина лінії 167 м). Частина
вищевказаної лінії електропередач
довжиною 19 м має проходити по території
відповідача під землею. Позивач листом
від 25.04.2014 р. № 45 звернувся до
відповідача з пропозицією укласти
договір земельного сервітуту на право
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, направивши проект
договору про встановлення земельного
сервітуту. Відповідач наданий проект
договору не підписав. Обґрунтовуючи
позов ч. 2 ст. 395, ст.ст. 401-402 ЦК України,
ст.ст. 98-100 ЗК України, ст. 16 Закону
України «Про землі енергетики та
правовий режим спеціальних зон
енергетичних об'єктів», просить
встановити за позивачем право
земельного сервітуту на земельну
ділянку, що належить відповідачу на
наступних умовах: сервітут
встановлюється щодо земельної ділянки
загальною площею 0,001 га, яка належить
відповідачу та знаходиться за адресою:
м. Запоріжжя, вул. Димитрова, 44; мета
сервітуту: прокладання та експлуатація
підземної лінії електропередачі
згідно Робочому проекту
«Електропостачання тепличного
господарства по вул. Димитрова, 44.
Зовнішні мережі 0,4 кВ. Організація
розрахункового обліку» № 2012-01-02 ЭС та
плану-схемі «Електропостачання
тепличного господарства по вул.
Димитрова, 44» від 25.01.2012 р.; сервітут є
платним, плата за встановлення
земельного сервітуту становить 100 грн.
на місяць; строк сервітуту: з дати
державної реєстрації права земельного
сервітуту, яке виникає на підставі
цього договору, до 18.04.2017 р.

10.07.2014 р. судом отримано заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
згідно з якою позивач уточнює позовну
заяву у частині збільшення загальної
площі земельної ділянки, щодо якої має
бути встановлений земельний сервітуту,
з 0,001 га до 0,0038 га.

Заява по суті не суперечить ст. 22 ГПК
України, прийнята судом до розгляду.

07.07.2014 р. через канцелярію суду було
отримано письмове клопотання позивача
про витребування доказів, а саме:
витребувати у Запорізької міської ради
інформацію щодо того, чи передавалася
Запорізькою міською радою земельна
ділянка за адресою: м. Запоріжжя, вул.
Димитрова, 44, у користування ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат», а
також документи, на підставі яких
земельна ділянка була надана у
користування відповідачу та план -
схему цієї земельної ділянки.

Клопотання судом відхилено, оскільки
ухвалою від 26.06.2014 р. суд вже зобов'язав
Запорізьку міську раду надати письмове
пояснення по суті спору, зокрема, щодо
правового статусу земельної ділянки по
вул. Димитрова, 44 в м. Запоріжжя
стосовно якої позивач просить
встановити земельний сервітут і 04.07.2014
р. витребувані документи судом
отримані, долучені до матеріалів
справи. (т. 1 а.с. 136-138).

Відповідач позов не визнав, у письмових
запереченнях із посиланням на ст.ст. 401,
403 ЦК України, ст. ст. 100, 125 ЗК України
зазначив, що позивачем не надано
доказів у підтвердження підстав
використання ТОВ "Супутник" земельної
ділянки. Крім того, робочий проект
«Електропостачання тепличного
господарства по вул. Димитрова, 44» №
2012-01-02 ЭС не може бути погоджений,
роботи по ньому виконати неможливо. В
проекті відсутній механічний
розрахунок проводів ліній
електропередачі, в разі обриву
проводів мається загроза життю людей.
Відсутній розрахунок опор, акт
технічного стану опор. При падінні
опор чи їх зруйнуванні мається загроза
життю людей. Робочий проект виконаний
на підставі технічних умов від 16.07.2003 р.
зі строком дії один рік (відповідно до
діючих на той час Правил користування
електричною енергією). Строк дії
технічних умов сплив. Просить у
задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи (ВАТ
«Запоріжжяобленерго») надав письмові
пояснення, в яких зазначено, що між ВАТ
«Запоріжжяобленерго» та позивачем
було укладено договір про постачання
електричної енергії від 24.12.2003 р. № 7494.
Силова комплектна трансформаторна
підстанція (КТП) 2080 знаходиться на
балансі ВАТ «Запоріжжяобленерго», яке
сплачує земельний податок за
користування земельною ділянкою по
вул. Радистів, 58 (місце розташування КТП
2080). Опори повітряної лінії
електропередач №№ 1, 2, 3, 4, по яким
здійснювалося електропостачання
позивачу, на балансі ВАТ
«Запоріжжяобленерго» не значаться. Зі
змісту листів позивача від 13.07.2009 р.,
20.01.2012 р. вбачається, що останнього було
відключено від мереж
електропостачання відповідачем 07.07.2009
р. Даними листами позивач повідомив, що
рішення по відновленню
електропостачання знаходиться на
стадії узгодження з відповідачем, а
саме: вирішується питання щодо оренди
або продажу опор на підключення
струмоприймачів позивача. Відновлення
електропостачання позивача можливе
після приведення до задовільного стану
електричних мереж власником та за
наявності необхідної технічної
документації.

Представник третьої особи (Запорізька
міська рада) надав письмові пояснення,
які надійшли через канцелярію суду
26.06.2014 р., 04.07.2014 р. У поясненнях
зазначено, що рішенням сесії
Запорізької міської ради від 21.10.2011 р. №
4 затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок площею
49,9316 га та 0,0152 га по вул. Димитрова, 44 ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат». Цим
же рішенням було передано в оренду ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат»
зазначені вище земельні ділянки для
розташування промислового майданчика
та пам'ятника загиблим робітникам
абразивного комбінату. Однак, договір
оренди земельної ділянки ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат»
укладено не було. Таким чином,
відповідач не є законним користувачем
земельної ділянки по вул. Димитрова, 44 у
м. Запоріжжі, оскільки
правовстановлюючі документи на землю у
нього відсутні.

У судові засідання представник
Запорізької міської ради не з'являвся.

Суд визнав можливим розглянути справу
у відсутність третьої особи -
Запорізької міської ради.

Розглянувши матеріали справи,
оригінали яких досліджувалися в
судовому засіданні, та вислухавши
пояснення представників сторін та
третіх осіб, суд

ВСТАНОВИВ:

24.12.2003 р. за договором купівлі-продажу №
б/н Товариство з обмеженою
відповідальністю «Супутник» (позивач)
придбало у власність у Відкритого
акціонерного товариства «Запорізький
абразивний комбінат» (відповідач)
цілісний майновий комплекс - будівлі,
майно та устаткування ділянки цеху № 24,
який розташований в м. Запоріжжі по вул.
Димитрова, 44.

Згідно з актом приймання-передачі від
26.12.2003 р., укладеного відповідно до
договору купівлі-продажу б/н від 24.12.2003
р., ВАТ «Запорізький абразивний
комбінат» передало ТОВ «Супутник»
майно: будівля комори інв. № 11000180,
будівля гаражу для машин інв. № 11000181,
будівля гаражу для спецмашин інв. №
12000046, гараж інв. № 12000047, сарай
господарський інв. № 12000048, парники інв.
№ 24000053, теплиця інв. № 24000087, стіл
зварювальника інв. № 51400590.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 18.05.2007 р. у
справі № 26/68/07-10/174/07 за ТОВ «Супутник»
визнано право власності на об'єкт
нерухомого майна, а саме: споруду
комори інв. № 11000180, відповідно до
технічного паспорту та договору
купівлі-продажу від 24.12.2003 р.

Відповідно до Витягів з реєстру прав
власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ
(а.с. 97, 100) право власності на нерухоме
майно інв. №№ 12000047, 12000048, 24000053, 24000087,
11000180, розташоване в м. Запоріжжі по вул.
Димитрова, 44, зареєстроване за ТОВ
«Супутник».

У матеріалах справи мається акт від
15.04.2009 р., відповідно до якого цехом № 17
проведено відключення
електрозабезпечення магазину
відповідача від мереж ТОВ «Супутник»
та виконано підключення до мереж
комбінату згідно з проектом Э4219.

16.07.2003р. позивачу енергопостачальною
організацією ВАТ «Запоріжжяобленерго»
були видані технічні умови № 1988/07 на
проектування електрозабезпечення
тепличного господарства по вул.
Димитрова, 44. Відповідно до технічних
умов - джерело електрозабезпечення та
точка підключення РУ-0,4 кВ КТП-2080.

24.12.2003 р. між позивачем та ВАТ
«Запоріжжяобленерго» був укладений
договір про постачання електричної
енергії № 7394. Згідно з поясненнями
представників позивача та ВАТ
«Запоріжжяобленерго» (третьої особи у
справі) електропостачання за даним
договором було припинено у 2009 році
через те, що відповідачем у липні 2009 р.
були перерізані електричні дроти, які
йшли від підприємства позивача до
трансформатора ТП-2080.

На підставі технічних умов № 1988/07 на
проектування електрозабезпечення
тепличного господарства по вул.
Димитрова, 44, за замовленням позивача
був виконаний робочий проект
електропостачання № 2012-01-02 ЭС. Проектом
запропоновано здійснити
електрозабезпечення тепличного
господарства від ТП-2080 РБ-4; провести
лінію живлення кабелем в землі, кабелем
в ПВХ трубі по конструкціям мосту,
потім у повітрі самонесучим
ізольованим проводом, загальна довжина
проектуємої лінії 167 м.

За твердженням позивача, частина
вищевказаної лінії електропередач
(довжиною 19 м) має проходити по
території відповідача під землею.

Між сторонами у справі велося численне
листування з приводу відновлення
електропостачання на підприємство
позивача.

Листом від 25.04.2014 р. вих. № 45, який
отриманий відповідачем 05.05.2014 р.,
позивач запропонував укласти
відповідачу договір сервітуту
земельної ділянки загальною площею 0,001
га, що знаходиться за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Димитрова, 44 з метою
прокладання та експлуатації підземної
лінії електропередачі. Даним листом
позивач направив також 2 екземпляри
проекту договору сервітуту земельної
ділянки та копію робочого проекту №
2012-01-02 ЭС.

Враховуючи неукладення відповідачем
договору сервітуту земельної ділянки,
позивач звернувся до суду з позовом, за
яким порушено провадження у даній
справі.

Проаналізувавши норми чинного
законодавства, оцінивши докази, суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню на наступних
підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 Цивільного
кодексу України встановлено, що одним
із видів речових прав на чуже майно є
право користування (сервітут).

Згідно з приписами ч. 1 статті 401 ЦК
право користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут) або
іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.

Статтею 402 Цивільного кодексу
визначено, що сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Земельний
сервітут може бути встановлений
договором між особою, яка вимагає його
встановлення, та власником
(володільцем) земельної ділянки.
Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

Частинами 1, 2, 3 ст. 403 Цивільного кодексу
України передбачено, що сервітут
визначає обсяг прав щодо користування
особою чужим майном. Сервітут може бути
встановлений на певний строк або без
визначення строку. Особа, яка
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Порядок встановлення земельних
сервітутів встановлений також
Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 98 Земельного
кодексу України право земельного
сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою
(ділянками). Земельні сервітути можуть
бути постійними і строковими.
Встановлення земельного сервітуту не
веде до позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Статтею 99 Земельного кодексу визначені
види права земельного сервітуту та
пунктом «в» частини першої
встановлено, що власники або
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати встановлення таких
земельних сервітутів, як право
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Земельного
кодексу встановлено, що сервітут може
бути встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ст. 404 ЦК право
користування чужою земельною ділянкою
або іншим нерухомим майном полягає у
можливості проходу, проїзду через чужу
земельну ділянку, прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку і трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо.

Виходячи з системного аналізу
норм, право земельного сервітуту по
суті є правом обмеженого використання
чужої земельної ділянки (ділянок) в
певних цілях, що надається особі, яка
вимагає його встановлення від власника
(володільця) цієї (слугуючої) земельної
ділянки для обслуговування своєї
(панівної) земельної ділянки.

Таким чином, правовідносини
земельного сервітуту виникають між
власниками (володільцями) сусідніх
земельних ділянок, а саме між власником
земельної ділянки, яка має бути
обтяжена сервітутом, тобто, між особою,
яка зобов'язана надати свою земельну
ділянку в обмежене користування, і
особою, яка вимагає встановлення
сервітуту для обслуговування своєї
земельної ділянки і якій належить
право на встановлення земельного
сервітуту. Відповідно, при розгляді
спору про встановлення земельного
сервітуту, суду необхідно встановити
належне позивачу та відповідачу право
власності чи-то користування
земельними ділянками (панівної та
слугуючої).

Відповідно до ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Позивач надав суду документи, із яких
вбачається, що позивач на час розгляду
спору у суді не є ані власником, ані
користувачем земельної ділянки по вул.
Димитрова, 44 в м. Запоріжжі.

Так, в матеріалах справи мається проект
рішення сесії 6 скликання Запорізької
міської ради «Про надання дозволу ТОВ
«Супутник» на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по вул. Димитрова, 44 для
розташування автотранспортного
підприємства».

Згідно з усними поясненнями
представника позивача, наданими в
судовому засіданні, рішення стосовно
затвердження вказаного проекту
землеустрою, так само як і рішення
стосовно передачі в користування
(оренду) земельної ділянки по вул.
Димитрова, 44 позивачу Запорізькою
міською радою не приймалося.

Відповідно до листування (а.с. 108-115), яке
велося між позивачем та Запорізькою
міською радою, проект рішення про
відведення земельної ділянки був
розглянутий на постійній комісії, але
рішення з цього приводу прийнято не
було.

Рішенням позачергової сесії 6
скликання Запорізької міської ради від
21.10.2011 р. № 4 вирішено: 1. затвердити
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки по вул. Димитрова, 44
ПАТ «Запорізький абразивний комбінат»;
2. встановити та затвердити межі і
розмір земельних ділянок загальною
площею 49,9468 га по вул. Димитрова, 44
згідно з планом, що додається в тому
числі: земельної ділянки площею 49,9316 га
для розташування промислового
майданчика, земельної ділянки площею
0,0152 га для розташування пам'ятника
загиблим робітникам абразивного
комбінату; 3. передати в оренду ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат»
строком до 20.09.2014 р. земельні ділянки
загальною площею 49,9468 га (землі
промисловості) по вул. Димитрова, 44 за
рахунок земель Запорізької міської
ради, в тому числі: земельну ділянку
(кадастровий номер :07:036:0104) площею
49,9316 га для розташування промислового
майданчика, земельну ділянку
(кадастровий номер :07:036:0106) площею
0,0152 га для розташування пам'ятника
загиблим робітникам абразивного
комбінату; 4. зобов'язати ПАТ
«Запорізький абразивний комбінат» у
двомісячний термін після прийняття
даного рішення укласти з Запорізькою
міською радою договори оренди землі,
подати їх на державну реєстрацію.

Відповідно до письмового пояснення
Запорізької міської ради (третя особа у
справі) відповідач не оформив належним
чином право користування земельною
ділянкою по вул. Димитрова, 44, а саме: не
уклав договір оренди земельної ділянки
по вул. Димитрова, 44 щодо якої позивач
просить встановити сервітут.

Представники відповідача в судовому
засіданні пояснили, що договір оренди
земельної ділянки по вул. Димитрова, 44
із Запорізькою міською радою не
укладався.

Як було зазначено вище, ініціатором
встановлення земельного сервітуту
може бути власник або користувач
земельної ділянки, що потребує
використання суміжної (сусідньої)
земельної ділянки. Він повинен
звернутися до власника (користувача)
суміжної ділянки за дозволом на
обмежене постійне або тимчасове
користування цією ділянкою в рамках
конкретного земельного сервітуту.

Статтею 125 ЗК України визначено, що
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» ( стаття
126 Земельного кодексу України).

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
р. № 6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин» роз'яснено, що
види права земельного сервітуту
визначає стаття 99 ЗК України, положення
якої є такими, що встановлюють
підстави, за наявності яких можливе
звернення з вимогою про встановлення
сервітуту. Зазначена стаття визначає
конкретних суб'єктів, між якими
виникають відносини щодо сервітуту.
Вимагати встановлення земельних
сервітутів можуть власники або
землекористувачі земельних ділянок.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів віднесено на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені іншими засобами
доказування.

Позивачем не надано доказів того, що
він є землекористувачем або власником
земельної ділянки по вул. Димитрова, 44 в
м. Запоріжжі, на якій розташоване
належне позивачу нерухоме майно. Судом
встановлено, що і відповідач не є ні
власником, ні користувачем земельної
ділянки, яка розташована за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Димитрова, 44, та щодо
якої заявлено вимогу про встановлення
земельного сервітуту. Відповідно, дані
сторони у справі не можуть бути
суб'єктами права встановлення
земельного сервітуту.

Заперечення відповідача стосовно
неможливості погодження робочого
проекту № 2012-01-02 ЭС судом до уваги не
беруться, оскільки питання погодження
робочого проекту не є предметом спору у
даній справі. Крім того, жодних
належних доказів права власності на
опори ВЛ-0,4 кВ, про які йшла мова у
листуванні між сторонами, відповідачем
також не надано.

Враховуючи вищевикладене, при
вирішення спору, суд також не бере до
уваги посилання позивача та
відповідача на інші норми права та
письмові докази, які не спростовують
висновків суду. Суд визнає заявлені
позовні вимоги необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач не позбавлений права захистити
свої права у разі їх порушення у інший
спосіб, по іншому предмету спору і з
інших підстав.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення
складено 04 серпня 2014 р.

Суддя
Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня складення
(підписання) у повному обсязі.