КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. Справа№ 927/549/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання:
Петренку В.А.

розглянувши апеляційну скаргу
Чернігівської міської громадської
організації інвалідів ,,Благодіяння"

на рішення господарського суду
Чернігівської області від 11.06.2014р.

у справі № 927/549/14 (суддя Федоренко Ю.В.)

за позовом Чернігівської міської
громадської організації інвалідів
,,Благодіяння"

до Фонду комунального майна
Чернігівської міської ради

про визнання недійсним договору оренди
в частині орендної плати

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація інвалідів
,,Благодіяння" (далі - позивач)
звернулась в господарський суд
Чернігівської області з позовом до
Фонду комунального майна
Чернігівської міської ради (далі - фонд,
відповідач) про визнання недійсним з
моменту укладення договору оренди №566
від 15.04.13р., п.3.1 в частині встановленого
розміру орендної плати за базовий
місяць березень 2013р.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 11.06.2014р. у
справі № 927/549/14 в позові відмовлено
повністю.

Мотивуючи своє рішення, суд першої
інстанції послався на положення ст. 784
ЦК України, зазначаючи, що наявність
недоліків майна, які перешкоджають
його використанню за призначенням є
підставою для розірвання договору з
ініціативи наймача, а не визнання його
недійсним повністю чи в частині.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, у якій просить
рішення господарського суду
Чернігівської області від 11.06.2014р. у
справі № 927/549/14 скасувати, прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги скаржник
зазначає, що він не погоджується з
прийнятим рішенням, оскільки судом не
було об'єктивно та повно з'ясовано
обставини по справі, що мають суттєве
значення, надано невірну оцінку
встановленим обставинам. Зокрема,
скаржник зазначає, що орендодавець мав
повідомити орендаря про всі відомі
йому недоліки майна, однак цього не
зробив, що виключає можливість
використання майна за призначенням.
Також позивач зазначає, що судом першої
інстанції не з'ясовано, що відповідачем
не погоджено питання передачі майна в
оренду з органом, уповноваженим
управляти майном - міською радою,
недотримано вимоги законодавства під
час укладення договору оренди, в
зв'язку з чим позивач просив суд не
обмежуватись позовними вимогами і
надати оцінку незаконним діям
відповідача при укладенні договору
оренди в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.07.2014р.
апеляційну скаргу Чернігівської
міської громадської організації
інвалідів ,,Благодіяння" на рішення
господарського суду Чернігівської
області від 11.06.2014р. у справі № 927/549/14
прийнято до провадження та призначено
розгляд скарги на 22.07.2014р.

Відзиву на апеляційну скаргу не
надходило.

В судове засідання 22.07.2014р.
представники сторін не з'явились, хоча
повідомлені про час та місце розгляду
скарги своєчасно та належним чином
ухвалою суду від 03.07.2014р., про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення № 230, №
908.

Заяв про відкладення розгляду справи
від позивача та відповідача не
надходило, у зв'язку з цим колегія
суддів, враховуючи належне
повідомлення сторін, вважає за можливе
здійснювати апеляційний перегляд за
наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні у справі
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.04.13р. між сторонами укладено договір
оренди нерухомого майна, що належить
територіальній громаді м.
Чернігова, №566 (далі - договір, а.с. 10 - 12).

Відповідно до розділу 1 договору
сторонами було погоджено, що
орендодавець (фонд) передає, а орендар
(позивач) приймає в строкове платне
користування нерухоме майно: нежитлове
приміщення, розташоване на першому
поверсі та у підвалі одноповерхової
прибудови до п'ятиповерхового
житлового будинку (по першому поверху:
з літ. ,,1-13" по літ. ,,1-15"; по підвалу: з літ.
,,1-1" по літ. ,,1-12", згідно з
інвентаризаційною справою №17158), далі -
майно, що належить територіальній
громаді м. Чернігова.

Місцезнаходження майна: м. Чернігів,
вул. Гагаріна, 4; загальна площа 223,0 кв.м.;
вартість майна згідно з висновком про
вартість майна станом на 21.12.12
становить 368 238,87 грн.

Майно передається в оренду для
розміщення громадської організації
інвалідів.

Стан майна на момент укладення
договору визначається в акті
приймання-передачі.

Питання орендної плати врегульовані у
розділі 3 договору, згідно з яким у п. 3.1,
3.3, 3.4 визначено:

- оренда плата є платежем, який орендар
вносить орендодавцю незалежно від
наслідків господарської діяльності і
визначається на підставі Методики
розрахунку та порядку використання
плати за оренду майна комунальної
власності територіальної громади
міста Чернігова, затвердженої рішенням
міської ради від 30.07.2007р. (19 сесія 5
скликання) зі змінами та доповненнями,
і становить без ПДВ за базовий місяць
розрахунку (останній місяць за який є
інформація про індекс інфляції) -
березень 2013р. - 647,32 грн. Орендна
плата за перший місяць оренди - квітень
2013р. визначається шляхом коригування
орендної плати за базовий місяць на
індекс інфляції за квітень місяць 2013р.;

- орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць, що друкується
Мінстатом України;

- установлену в п. 3.1 орендну плату
орендар зобов'язаний перерахувати на
рахунок орендодавця щомісяця, не
пізніше останнього числа поточного
місяця.

17.04.13р. представниками сторін підписано
додаток №1 до договору оренди - акт
приймання - передавання майна, що
надається в оренду, а саме: нежитлового
приміщення, розташованого на першому
поверсі та у підвалі одноповерхової
прибудови до п'ятиповерхового
житлового будинку, площею 223,0 кв.м. , за
адресою: м. Чернігів, вул. Гагаріна, 4,
оціночною вартістю 368 238,87 грн.
Відповідно до акту - приміщення
знаходиться у задовільному стані. У
наявності електро-, водопостачання та
водовідведення. Даний документ
підтверджує відсутність претензій
орендаря відносно стану наданого в
оренду приміщення.

Представниками сторін підписано
додаток № 2 до договору - розрахунок
орендної плати за приміщення, який
15.04.13р. затверджено головою Фонду.

Листом від 21.05.13р. позивач звернувся до
Чернігівських міських електричних
мереж з проханням надати роз'яснення
щодо наявності електропостачання
орендованої частини підвального
приміщення, оформленому у
встановленому порядку.

Листом від 04.06.13р. Чернігівські
електричні мережі повідомили позивача,
що вказане приміщення не має окремого
договору, та які дії необхідно виконати
для одержання електричної потужності.

Листами від 21.05.13р. №38 та від 12.06.13р. №40
позивач повідомив фонд про
неможливість користування орендованим
приміщенням, оскільки відсутнє
освітлення підвалу і можливість
укласти договір з електромережами.
Прохав провести перевірку експертної
оцінки вартості майна, розглянути
питання про внесення змін до договору,
вирішити питання про
електропостачання згідно умов
договору.

Листом від 21.06.13р. №7-3/779 Фондом
запропоновано звернутися із заявою
щодо розірвання договору, якщо Позивач
не має можливості виконати вимоги
Чернігівських електричних мереж
відповідно до листа від 04.06.13р. №12/5725 та
укласти договір на постачання
електричної енергії.

Листом від 23.12.13р. №01/14154 Чернігівські
електричні мережі повідомили Фонд, що у
нежитловому приміщенні, розташованому
на першому поверсі у підвалі
одноповерхової прибудови до
п'ятиповерхового будинку по вул.
Гагаріна,4 у м. Чернігові (орендоване
приміщення) наявні мережі
електропостачання, договір на
електропостачання з користувачем
зазначеного вище приміщення може бути
укладено при наявності відповідних
документів.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
обґрунтовував позовні вимоги тим, що
Фонд не повідомив його при укладенні
договору про суттєві недоліки майна,
які виключають можливість його
використання за призначенням, а саме -
приміщення не забезпечене
електропостачанням. Орендна плата
приміщення, встановлена договором
оренди розрахована на підставі звіту
про незалежну оцінку майна є
незаконною умовою договору, тому п.3.1
договору оренди в частині
встановленого розміру орендної плати
за базовий місяць березень 2013р. має
бути визнаний недійсним з моменту
укладення договору. Крім того, позивач
зазначає, що відповідач, як
орендодавець, повинен був рецензувати
звіт про оцінку майна, зробити
необхідний висновок про відповідність
звіту вимогам нормативно - правових
актів, затвердити звіт і тільки після
цього використовувати звіт про оцінку
майна для укладення договору оренди.
Оскільки відповідач не дотримався
зазначених вимог законодавства,
орендна плата розрахована незаконно,
на підставі незаконно визначеної
оцінки.

Суд першої інстанції відмовив в
задоволенні позовних вимог, оскільки
судом не встановлено порушень закону в
частині встановлення розміру орендної
плати за комунальне майно та інших
порушень закону при укладенні та
виконанні сторонами договору.

Колегія суддів, з огляду на встановлені
у даній справі обставини та наявні у
справі докази, погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

За правовою природою, укладений між
сторонами договір є договором оренди,
регулювання якого на законодавчому
рівні визначено положеннями
Цивільного кодексу України щодо
відносин найму (оренди) - глава 58,
параграфом 5 глави 30 Господарського
кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди
передається індивідуально визначене
майно виробничо-технічного
призначення (або цілісний майновий
комплекс), що не втрачає у процесі
використання своєї споживчої якості
(неспоживна річ).

Оскільки передане за договором в
оренду майно належить до комунальної
власності, правовідносини, які виникли
між сторонами у зв'язку з його
укладенням, регулюються також нормами
спеціального Закону України ,,Про
оренду державного та комунального
майна".

Згідно з ст.ст. 2, 19 Закону України ,,Про
оренду державного та комунального
майна" орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності.

Ч. 6 ст. 283 ГК України встановлюється, що
до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Положеннями ст. 10 Закону України ,,Про
оренду державного та комунального
майна" визначено істотні умови
договору оренди, якими є, зокрема,
об'єкт оренди (склад і вартість майна з
урахуванням її індексації); термін, на
який укладається договір оренди;
орендна плата з урахуванням її
індексації.

Відповідно до ст.11 Закону оцінка
об'єкта оренди здійснюється за
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України (629-95-п). Оцінка
об'єкта оренди передує укладенню
договору оренди.

Згідно з п.19 Методики оцінки об'єктів
оренди, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 10.08.95
№629, у разі передачі в оренду
нерухомого майна, орендодавцем якого є
орган, визначений в абзацах другому і
третьому статті 5 Закону України ,,Про
оренду державного та комунального
майна", звіт про незалежну оцінку
рецензується і за наявності
позитивного загального висновку
рецензента про відповідність такого
звіту вимогам нормативно-правових
актів з питань проведення оцінки
висновок про вартість майна
затверджується зазначеним
орендодавцем.

Звіт про оцінку нерухомого майна,
переданого за договором оренди було
рецензовано 15.01.13р., що підтверджується
рецензією на звіт про оцінку
орендованого приміщення, затвердженою
орендодавцем (Фондом), який наявний в
матеріалах справи.

З огляду на викладене твердження
позивача в частині того, що орендна
плата розрахована незаконно, на
підставі незаконно визначеної оцінки,
є необґрунтованими, та правомірно
відхилені судом першої інстанції.

За змістом ч. 4 ст. 13 Закону орендодавець
зобов'язаний передати орендарю об'єкт
оренди в комплекті та у стані, що
відповідають істотним умовам договору
оренди та призначенню майна, і
повідомити орендаря про особливі
властивості та недоліки майна, які йому
відомі і які можуть бути небезпечними
для життя, здоров'я, майна орендаря або
інших осіб чи призвести до пошкодження
самого майна під час користування ним.

Відповідно до ст. 767 ЦК України
наймодавець зобов'язаний передати
наймачеві річ у комплекті і у стані, що
відповідають умовам договору найму та
її призначенню, а також - попередити
наймача про особливі властивості та
недоліки речі, які йому відомі і які
можуть бути небезпечними для життя,
здоров'я, майна наймача або інших осіб
або призвести до пошкодження самої
речі під час користування нею. При
цьому, наймач зобов'язаний у
присутності наймодавця перевірити
справність речі, і, якщо наймач у момент
передання речі в його володіння не
переконається у її справності, річ
вважається такою, що передана йому в
належному стані.

Відповідно до акту приймання -
передавання майна, що надається в
оренду від 17.04.2013р., який підписаний
сторонами договору та скріплений їх
печатками орендоване приміщення
знаходиться в задовільному стані. У
наявності електро, водопостачання та
водовідведення. Даний документ
підтверджує відсутність претензій у
орендаря відносно стану наданого в
оренду приміщення.

Будь - яких доказів про існування
перешкод для перевірки позивачем стану
майна, яке йому передається у оренду
матеріали справи не містять.

Пунктом п. 5.8 договору закріплено
обов'язок орендаря сплачувати фактичні
витрати за одержання послуг електро-,
тепло-, газо-, водопостачання та
водовідведення (за наявності), для чого
у місячний термін оформити договори з
відповідними службами, тобто обов'язок
на укладення договору з підприємством
електропостачання за договором взяв на
себе позивач і всі дії, необхідні для
укладення договору про
електропостачання, повинні
виконуватися останнім.

Листом від 23.12.13 №01/14154 Чернігівські
електричні мережі повідомили Фонд, що у
нежитловому приміщенні, розташованому
на першому поверсі у підвалі
одноповерхової прибудови до
п'ятиповерхового будинку по вул.
Гагаріна, 4 у м. Чернігові наявні мережі
електропостачання, договір на
електропостачання з користувачем
зазначеного вище приміщення може бути
укладено при наявності відповідних
документів.

Як зазначає позивач, відповідач не
повідомив його про те, що лічильники
електроенергії, через які
здійснювалось освітлення підвалу є
власністю іншої організації. На думку
позивача, при передачі майна
відповідач мав повідомити його про
такі обставини, однак цього не зробив,
тому позивач підписав акт приймання -
передачі майна без заперечень, будучи
введеним в оману відповідачем.

Однак та обставина, що лічильник
електроенергії, через який
здійснюється постачання
електроенергії до частини
орендованого приміщення - підвалу, є
власністю іншої особи, є особливістю
електропостачання, яка не може бути
небезпечною для життя, здоров'я, майна
орендаря або інших осіб чи призвести до
пошкодження самого майна під час
користування ним. Вказана обставина не
є недоліком майна, яке передане у
оренду в розумінні ст. 767 ЦК України та
ст. 13 Закону України ,,Про оренду
державного та комунального майна".

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 11 ,,Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" правочин може бути
визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки
недійсності правочинів (господарських
договорів) встановлені статтями 215, 216
ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Частинами 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.13р. ,,Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
,,Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" зміст правочину
не може суперечити Цивільному кодексу
України, іншим законам України, які
приймаються відповідно до Конституції
України та Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Зміст правочину
не повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України/

Отже, відповідно до положень чинного
законодавства України, визнання
правочину недійсним ставиться в
залежність від його відповідності
вимогам чинного законодавства та актам
органів державної влади.

З огляду на викладене вище колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо відсутності
підстав для визнання договору
недійсним в частині орендної плати,
оскільки при розгляді справи судом не
встановлено порушень закону в частині
встановлення розміру орендної плати за
комунальне майно.

Посилання позивача на вчинення
спірного правочину під впливом обману
не приймаються до уваги, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного
кодексу України якщо одна сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 9 від
29.05.13р. ,,Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Обман - це певні винні, навмисні дії
сторони, яка намагається запевнити
іншу сторону про такі властивості й
наслідки правочину, які насправді
наступити не можуть. При обмані
наслідки правочину, що вчиняється, є
відомими й бажаними для однієї зі
сторін.

Однак, в даному випадку, факт обману
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами в розумінні ст. 34
ГПК України.

Крім того, як вірно вказав суд першої
інстанції, якщо позивач вважає, що
вказана обставина електропостачання є
недоліком переданого у оренду майна,
яка заважає його використанню за
призначенням, то відповідно до пункту 1
ч. 1 ст. 784 Цивільного кодексу України
наявність недоліків майна, які
перешкоджають його використанню за
призначенням є підставою для
розірвання договору з ініціативи
наймача, а не визнання його недійсним
повністю чи в частині.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог у даній
справі.

Щодо посилань скаржника на те, що суд
першої інстанції мав не обмежуватись
позовними вимогами і надати оцінку
незаконним діям відповідача при
укладенні договору оренди нерухомого
комунального майна в повному обсязі
колегія суддів зазначає таке.

Право господарського суду виходити за
межі позовних вимог передбачене п. 2 ч. 1
ст. 83 ГПК України, і саме у випадку, якщо
це необхідно для захисту прав і
законних інтересів позивачів або
третіх осіб з самостійними вимогами на
предмет спору і про це є клопотання
заінтересованої сторони.

Однак судом не встановлено порушень
закону, як в частині встановлення
розміру орендної плати за комунальне
майно, так і інших порушень закону при
укладенні та виконанні сторонами
договору, тому вказане клопотання
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, як встановлено статтею 34
ГПК України. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що підстави для скасування або зміни
рішення, які передбачені ст. 104 ГПК
України, відсутні. Рішення
господарського суду Чернігівської
області від 11.06.2014р. у справі №
927/549/14 відповідає обставинам справи, є
законним та обґрунтованим. У зв'язку з
цим апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 11.06.2014р. у
справі № 927/549/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Чернігівської
міської громадської організації
інвалідів ,,Благодіяння" - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
Г.А. Жук

А.О. Мальченко

Повний текст складено та підписано
24.07.2014р.