ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 липня 2014 р. справа
№903/563/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Західінкомбанк", м. Луцьк

до відповідача: Державного
підприємства "Луцький
спиртогорілчаний комбінат", м. Луцьк

про стягнення 5 716 122 грн. 72 коп.

Суддя Войціховський В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Сидун О.С. - юрисконсульт
(дов. від 18.06.2014р. №964-19)

від відповідача: не з'явились

Суть спору: Публічне акціонерне
товариство "Західінкомбанк" звернулось
до господарського суду з позовом про
стягнення з Державного підприємства
"Луцький спиртогорілчаний комбінат" 5 716
122,72 грн., в тому числі 3 940 844,54 грн.
основної заборгованості (тіла кредиту)
за кредитним договором від 06.06.2005р.
№0606/05-981, 1 058 942,47 грн. боргу по сплаті
процентів за користування кредитними
коштами, 151 952,15 грн. пені, нарахованої за
прострочення сплати відсотків за
користування кредитом, а також 564 383,56
грн. пені, нарахованої за прострочення
повернення наданих кредитних коштів.

Ухвалою господарського суду від
18.06.2014р. за вказаним позовом було
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд в судовому
засіданні.

Ухвалою суду від 01.07.2014р. у зв'язку з
невиконанням відповідачем вимог суду
(неподання витребуваних документів та
ненаправлення в судове засідання
уповноваженого представника) розгляд
справи відкладався із повторним
зобов'язанням боржника надати письмові
пояснення по суті пред'явленого позову,
документи в їх обґрунтування (з приводу
укладення між сторонами кредитного
договору №0606/05-981 від 06.06.2005р. із
додатковими угодами, отримання
кредитних коштів та наявності
заборгованості по їх поверненню), а
також із повторним визнанням
обов'язкової явки в судове засідання
представника ДП "Луцький СГК".

Позивачем на виконання вимог ухвал
господарського суду із заявами від 01 та
10 липня 2014 року до матеріалів справи
було долучено витребувані судом
первинні бухгалтерські документи в
підтвердження надання кредиту, сплати
позичальником тіла кредиту, відсотків,
штрафів, комісійних нарахувань,
направлених банком на адресу боржника
вимог про повернення наданих кредитних
коштів.

Присутній в судовому засіданні
представник позивача, з посиланнями на
обставини, викладені у позовній заяві,
а також звертаючи увагу на докази в
підтвердження позову, пред'явлені до
відповідача позовні вимоги підтримує
та просить суд задовольнити їх в
повному об'ємі.

В обгрунтування позовних вимог
представник позивача посилається на
укладення 06 червня 2005 року між ТОВ КБ
"Західінкомбанк" та Державним
підприємством "Луцький
спиртогорілчаний комбінат" кредитного
договору №0606/05-981 з подальшими
додатковими договорами від 12.09.2005р.,
26.07.2006р., 25.12.2006р., 06.06.2007р., 06.06.2008р.,
22.08.2008р., 17.09.2008р., 14.08.2009р., 26.08.2009р.,
01.03.2010р., 30.06.2010р., 30.09.2010р., 31.12.2010р.,
01.04.2011р., надання позичальнику згідно
угоди в кредит грошових коштів,
невиконання підприємством взятих на
себе зобов'язань в частині виконання
умов договору, своєчасного повернення
коштів, виникнення та існування на
даний час і зв'язку з цим сум
заборгованостей по сплаті тіла кредиту
та відсотків за користування ним,
нарахування штрафних санкцій у вигляді
пені.

Відповідачем всупереч вимогам ухвал
суду не було направлено в судове
засідання свого уповноваженого
представника.

Натомість, у надісланому до
господарського суду факсимільним
зв'язком відзиві від 24.07.2014р. №16-02-7-1/86
(том 2 а.с. 136-141) на позовну заяву,
Державне підприємство "Луцький
спиртогорілчаний комбінат" з приводу
пред'явлених ПАТ "Західінкомбанк"
позовних вимог заперечує, вважає такі
вимоги незаконними та
необґрунтованими, просить суд
відмовити ПАТ "Західінкомбанк" у їх
задоволенні.

При цьому відповідачем засвідчується,
що між ДП "Луцький СГК" та КБ
"Західінкомбанк" (правонаступник ПАТ
"Західінкомбанк") укладено договір від
06.06.2005р. про надання ДП "Луцький СГК"
кредиту. Позивачем проведено
розрахунок заборгованості відповідача
по кредитному договору станом на
11.06.2014р. включно за період з липня 2011
року по грудень 2012 року.

30 червня 2010 року між сторонами у справі
було укладено додатковий договір до
кредитного договору від 06.06.2005р. в якому
пунктом 1 визначено продовження
терміну дії кредитного договору до 30
червня 2011 року.

Нарахування та заявлення до стягнення
несплачених процентів, пені, комісії за
РКО, комісії за УФК, нарахованих після
закінчення терміну дії договору, а саме
після 30.06.2011р. є неправомірним, так як
таке нарахування суперечить чинному
законодавству.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник
грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Виходячи з вищевказаних норм права,
пеня стягується, як штрафна санкція, за
прострочку платежу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Стаття 3 Закону визначає, що розмір
пені, передбачений ст. 1 цього Закону, не
може перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до проведеного ПАТ
"Західінкомбанк" розрахунку сума
несплачених процентів за користування
кредитними коштами станом на 11.06.2014р.
нарахована за період з липня року по
грудень 2012 року, тобто більше ніж за 6
місяців.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК позовна
давність з один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені). Статтею 261 ЦК
України встановлено, що перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. Згідно
статті 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Не допускається одностороння
відмова від виконання зобов'язань,

Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені дими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 205 Цивільного кодексу
України правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом. Правочин,
для якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Статтею 612 ЦК
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якою
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Згідно із ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод стосовно
розгляду справи упродовж розумного
строку, враховуючи, що відповідач
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи та надав
суду письмові заперечення стосовно
пред'явленого позову, господарський
суд, заслухавши пояснення представника
позивача та визнавши зібрані докази
достатніми для розгляду спору по суті
за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України, -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2005 року між Комерційним банком
"Західінкомбанк" Товариство з
обмеженою відповідальністю,
правонаступником якого на даний час
виступає Публічне акціонерне
товариство "Західінкомбанк", м. Луцьк
(Кредитор) (п. 1.1 Статуту ПАТ
"Західінкомбанк", затвердженого
наказом тимчасового адміністратора
ПАТ "Західінкомбанк" №05-ОД-02 від
12.02.2010р., виписка з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 05.06.2014р., витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
30.05.2014р. - том 1 а.с. 39-45) та Державним
підприємством "Луцький
спиртогорілчаний комбінат", м. Луцьк
(Позичальник) був укладений кредитний
договір №0606/05-981, згідно п.п. 1.1, 1.2 якого
банк надав Позичальнику кредит у
вигляді відкличної поновлювальної
кредитної лінії для придбання
сировини, розрахунків з
постачальниками, купівлю цінних
паперів, поповнення обігових коштів,
здійснення господарської діяльності у
розмірі 7 000 000 грн. зі сплатою 17% річних
терміном до 06.06.2007р. (том 1 а.с. 11-12).

06 червня 2005 року між сторонами було
укладено додатковий договір до
кредитної угоди згідно умов якого
Позичальник зобов'язався погашати
кредитну заборгованість згідно з
кредитним договором за наступним
графіком: 2 000 000 грн. до 30.12.2005р., 5 000 000
грн. - до 06.06.2007р. (том 1 а.с. 13).

Додатковим договором від 12.09.2005р.
сторонами було встановлено ліміт
кредитування у розмірі 5 500 000 грн. (том 1
а.с. 15).

13.03.2006р. додатковим договором було
встановлено процентну ставку за
користування кредитними коштами на
рівні 16,5% річних, починаючи з 01.03.2006р.
(том 1 а.с. 16).

26.07.2006р. додатковим договором було
встановлено ліміт кредитування у
розмірі 4 500 000 грн. зі сплатою 16,5% річних
(том 1 а.с. 17).

25.12.2006р. додатковим договором було
визначено ліміт кредитування у розмірі
8 500 000 грн. зі сплатою 16,5% річних (том 1
а.с. 18).

06.06.2007р. додатковим договором термін
користування кредитними коштами було
продовжено до 06.06.2008р. (том 1 а.с. 19).

06.06.2008р. додатковим договором термін
користування кредитними коштами було
продовжено до 05.06.2009р., встановлено
сплату процентів за користування
кредитними коштами з розрахунку 22,00%
річних (том 1 а.с. 20).

22.08.2008р. додатковим договором було
встановлено ліміт кредитування у
розмірі 6 000 000 грн. зі сплатою 22,00% річних
(том 1 а.с. 21).

17.09.2008р. додатковим договором сторонами
було встановлено ліміт кредитування у
розмірі 8 000 000 грн. зі сплатою 22,00% річних
(том 1 а.с. 22).

14.08.2009р. додатковим договором було
продовжено термін дії кредитного
договору до 30.06.2010р., починаючи з 14.08.2009р.
зменшено процентну ставку до 16,2% річних
терміном на один місяць до 13.09.2009р. (том 1
а.с. 23).

26.08.2009р. додатковим договором було
визначено ліміт кредитування у розмірі
4 709 618,58 грн., починаючи з 14.09.2009р.
процентну ставку 16,2% річних продовжено
до 13.11.2009р. (том 1 а.с. 24).

11.11.2009р. додатковим договором починаючи
з 14.11.2009р. процентну ставку в розмірі 16,2%
річних було продовжено до 28.02.2010р. (том 1
а.с. 25).

01.03.2010р. додатковим договором
встановлено процентну ставку за
користування кредитом на рівні 17,00%
річних, починаючи з 01.04.2010р. - 18,00% річних
терміном до 30.06.2010р. (том 1 а.с. 26).

25.06.2010р. сторони уклали між собою
додатковий договір, згідно умов якого
позичальник зобов'язався здійснити
погашення кредиту наступним чином: у
червні 2010 року в сумі 100 000 грн., у
вересні 2010 року - 100 000 грн., в жовтні 2010
року - 100 000 грн., у січні 2011 року - 100 000
грн., в лютому 2011 року - 100 000 грн., у
травні 2011 року - 200 000 грн. (том 1 а.с. 27).

29.06.2010р. Позичальник у додатку №1 до
кредитного договору від 06.06.2005р.
№0606/05-981 надав згоду на отримання
банком будь-яких даних та інформації
про нього від Бюро кредитних історій
(том 1 а.с. 28).

29.06.2010р. додатковим договором було
встановлено, що при невиконанні
Позичальником умов кредитного
договору останній сплачує штрафні
санкції в розмірі 5% від суми кредиту,
зазначеної в п. 1.1 кредитного договору
(том 1 а.с. 29).

30.06.2010р. додатковим договором починаючи
з 01.07.2010р. було встановлено процентну
ставку на рівні 20,4% річних; встановлено
термін користування кредитом до
30.06.2011р. та ліміт кредитування у розмірі
4 600 000 грн.; встановлено, що за повторне
продовження терміну дії кредитного
договору позичальник зобов'язаний
сплатити за розрахунково-касове
обслуговування 4 600 грн. (том 1 а.с. 30).

30.09.2010р. додатковим договором починаючи
з 01.10.2010р. було встановлено процентну
ставку на рівні 19,9% річних (том 1 а.с. 31).
31.12.2010р. додатковим договором починаючи
з 01.01.2011р. було встановлено процентну
ставку на рівні 18,9% річних (том 1 а.с. 32).
01.04.2011р. додатковим договором починаючи
з 01.04.2011р. було встановлено процентну
ставку на рівні 17,9% річних (том 1 а.с. 33).

Судом встановлено, що взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
ПАТ "Західінкомбанк" виконало у повному
обсязі, фактично надавши боржнику
кредитні кошти в межах суми,
передбаченої кредитною угодою (4 000 000
грн.), що підтверджується платіжними
дорученнями та банківською випискою по
операціях по рахунку відповідача
№7 (том 1 а.с. 34, 60-214, том 2 а.с. 1- 133).

Сторони у п. 1 додаткової угоди від
30.06.2010р. до кредитного договору від
06.06.2005р. обумовили і чітко визначили
термін користування кредитною лінією -
до 30 червня 2011 року.

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору
№0606/05-981 від 06.06.2005р. останній набуває
чинності з моменту фактичного надання
кредитором кредитних коштів
Позичальнику і діє до повного
погашення суми кредиту, вказаної в п. 1.1
договору, сплати процентів, штрафів,
збитків та іншої заборгованості згідно
умов кредитного договору.

Згідно із ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Судом засвідчується, що рішенням
господарського суду Волинської
області від 01.04.2014р. у справі №903/177/14
(том 1 а.с. 35-37) за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Західінкомбанк" до Державного
підприємства "Луцький
спиртогорілчаний комбінат" про
стягнення 91 350 грн., котре набрало
законної сили, було постановлено
стягнути з ДП "Луцький СГК" на користь
ПАТ "Західінкомбанк" 59 155,46 грн.
заборгованості по кредиту, котра
виникла у боржника у зв'язку з
невиконанням умов укладеного між
сторонами кредитного договору від
06.06.2005р. №0606/05-981 з додатковими угодами,
18 000 грн. заборгованості по процентах за
користування кредитними коштами, 6994,54
грн. комісії за розрахунково-касове
обслуговування, 7 200 грн. комісії за
управління фінансовим кредитом.

При розгляді справи №903/177/14 та
прийнятті у ній рішення господарським
судом було встановлено, що "…згідно
розрахунку позивача, надісланого
відповідачу і ним не оспореного, станом
на 01.07.2011р. у відповідача існує
заборгованість по тілу кредиту у
розмірі 4 000 000 грн., процентах за
користування кредитними коштами за
період з липня 2011р. по грудень 2012р. в
розмірі 1 076 942,47 грн., комісії за
розрахунково-касове обслуговування в
розмірі 6 994,54 грн. за період з липня 2011р.
по грудень 2012р. згідно п. 3.2.9 кредитного
договору, комісії за управління
фінансовим кредитом в розмірі 7 200 грн.
за період з липня 2011р. по грудень 2012р.
згідно п. 3.2.10 кредитного договору.

Кредитор звернувся з позовом до ДП
"Луцький спиртогорілчаний комбінат"
про стягнення 91 350 грн., в т.ч. 59 155,46 грн.
частини неповернутої суми кредиту на
підставі кредитного договору №0606/05-981
від 06.06.2005р. з додатковими угодами, 18 000
грн. процентів за користування
кредитними коштами за період з липня
2011р. по грудень 2012р., 6 994,54 грн. комісії
за розрахунково-касові операції по
проведенню розрахунків зі списання та
зарахування безготівкових коштів за
період з липня 2011р. по грудень 2012р.
згідно п. 3.2.9 кредитного договору, 7 200
грн. комісії за управління фінансовим
кредитом за період з липня 2011р. по
грудень 2012р. згідно п. 3.2.10 кредитного
договору.

Вимоги позивача про стягнення частини
заборгованості по кредиту в сумі 59 155,46
грн. стверджуються кредитним договором
№0606/05-981 від 06.06.2005р., додатковими
договорами, угодою №27 від 09.11.2001р. з
додатковою угодою від 09.11.2001р.,
платіжними дорученнями, банківською
випискою по операціях по рахунку
№7, ДП "Луцький спиртогорілчаний
комбінат" не заперечені та підлягають
до задоволення відповідно до ст. 1054 ЦК
України та ст. 193 ГК України, згідно якої
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Правова позиція щодо стягнення частини
кредитної заборгованості викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 13.06.2013р. та Рівненського
апеляційного господарського суду від
22.04.2013р. у справі №903/124/13-г."

Судом засвідчується, що в аспекті
розгляду даної справи позивачем
ініціюється питання стосовно
стягнення з відповідача на користь
банку 3 940 844,54 грн. основної
заборгованості (тіла кредиту) за
кредитним договором від 06.06.2005р.
№0606/05-981, котра включає в себе загальний
розмір наданого згідно кредитної угоди
від 06.06.2005р. кредиту 4 000 000 грн. за
мінусом заборгованості в розмірі 59 155,46
грн., постановленої до стягнення з
боржника на користь кредитора згідно
рішення господарського суду від
01.04.2014р. у справі №903/177/14.

Також при розгляді справи №903/177/14 та
прийнятті у ній рішення господарським
судом було встановлено та здійснено
висновки про наступне: "…суд вважає
підставними вимоги позивача щодо
стягнення 18 000 грн. заборгованості по
процентах за користування кредитними
коштами за період з 01.07.2011р. по 31.12.2012р.

При цьому виходить із наступного:

В силу ст. 49 ЗУ "Про банки і банківську
діяльність" надання банками
безпроцентних кредитів забороняється,
за винятком передбачених законом
випадків.

Пунктом 3 частини першої статті 1 ЗУ "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
передбачено, що фінансовий кредит - це
кошти, які надаються у позику юридичній
або фізичній особі на визначений строк
та під процент.

Банк згідно з законом та статутом є
фінансовою установою та господарюючим
суб'єктом.

Право банку на отримання процентів за
надання позичальникові грошових
коштів визначено і статтею 1054 ЦК
України.

Відповідно до п. 3.2.3 кредитного
договору з врахуванням додаткового
договору від 01.04.2011р. позичальник
сплачує проценти за користування
кредитними коштами з розрахунку 17,9%
річних щомісяця, не пізніше останнього
робочого дня поточного місяця включно.

У п. 6.1 кредитного договору сторони
обумовили період нарахування
процентів - з першого числа поточного
місяця включно по останнє число
поточного місяця включно; проценти
нараховуються щомісяця на фактичний
залишок заборгованості по кредиту за
кожен день користування кредитними
коштами.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Неповернення кредитних коштів в
обумовлені договором строки
передбачили в силу зазначених вимог
закону і договору нарахування
процентів за використання коштів за
період з 01.07.2011р. по 31.12.2012р."

Судом засвідчується, що в аспекті
розгляду даної справи позивачем
ініціюється питання стосовно
стягнення з відповідача на користь
банку 1 058 942,47 грн. заборгованості по
сплаті відсотків за користування
кредитними коштами згідно кредитного
договору від 06.06.2005р. №0606/05-981, котра
включає в себе загальний розмір
нарахованих за період з 01.07.2011р. по
31.12.2012р. відсотків за користування
кредитом 1 076 942,47 грн. за мінусом
заборгованості по відсотках в розмірі
18 000 грн., постановленої до стягнення з
боржника на користь кредитора згідно
рішення господарського суду від
01.04.2014р. у справі №903/177/14.

Судом засвідчується, що у зв'язку з
невиконанням ДП "Луцький СГК" умов
кредитного договору, а саме в частині
повернення кредитних коштів та сплати
відсотків за користування кредитом,
ПАТ "Західінкомбанк" 11.07.2012р. на адресу
боржника було направлено досудову
повідомлення-вимогу за №1785-19 (а.с. 49)
щодо погашення існуючих
заборгованостей за кредитним
договором. Докази отримання вимоги -
поштове повідомлення про вручення
кореспонденції від 13.07.2012р. (том 1 а.с. 50
на звороті).

Аналогічну вимогу було направлено
позивачем і на адресу Державного
підприємства "Укрспирт"
(повідомлення-вимога від 20.07.2012р. №1889-19
з поштовими документами - том 1 а.с. 51-53).

Зазначену вимогу відповідачем було
залишено без реагування, ДП "Луцький
СГК" у визначеному кредитним договором
порядку належних розрахунків з
кредитною установою не провело, що й
виступило підставою для звернення
банку до суду з відповідним позовом.

Розглянувши позовні вимоги в частині
стягнення суми основної
заборгованості по тілу кредиту 3 940 844,54
грн. та заборгованості по сплаті
відсотків за користування кредитними
коштами 1 058 942,47 грн., суд приходить до
висновку, що останні є підставними та
такими, що підлягають до задоволення у
визначеному позивачем розмірі.

Також судом засвідчується, що
відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також з дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права і обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори.

З моменту укладення кредитної угоди
від 06.06.2005р. між договірними сторонами
виникли цивільно-правові відносини,
які врегульовані, як загальними
положеннями про зобов'язання, так і
окремими зобов'язаннями щодо кредиту.

Відповідно до ст. 144 Господарського
кодексу України, майнові права та
майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Укладений між сторонами договір від
06.06.2005р. за своєю правовою природою
виступає кредитним договором.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 Цивільного кодексу України,
якщо інше не встановлено параграфом 2 і
не випливає із суті кредитного
договору (ст. 1054 Цивільного кодексу
України).

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054
Цивільного кодексу України ).

Кредит - це позичковий капітал банку у
грошовій формі, що передається у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання.

Згідно з ч. 1 ст. 1056№ Цивільного кодексу
України процентна ставка за кредитом
може бути фіксованою або змінюваною.
Тип процентної ставки визначається
кредитним договором. Розмір процентів,
тип процентної ставки (фіксована або
змінювана) та порядок їх сплати за
кредитним договором визначаються в
договорі залежно від кредитного
ризику, наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Судом встановлено, що в даному випадку
відносини між сторонами у справі
носять договірний характер, укладений
між ними кредитний договір предметом
судових розглядів не виступав,
недійсним судом не визнавався,
договірними сторонами розірваний не
був.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з положеннями статті 193
Господарського кодексу України, статей
526, 527, 530 Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цих Кодексів, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено законом або договором,
не випливає із суті зобов'язання. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 202
Господарського кодексу України, ст. 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Також судом при розгляді справи в
частині позовних вимог щодо стягнення
з боржника на користь кредитора сум
заборгованостей по поверненню наданих
кредитних коштів та нарахованих
відсотків за користування цими коштами
беруться до уваги та враховуються
обставини, встановлені господарським
судом Волинської області при розгляді
справи №903/177/14 та прийнятті рішення від
01.04.2014р. у ній.

Заперечення відповідача на
пред'явлений позов з посиланнями на
пропуск ПАТ "Західінкомбанк" строків
позовної давності в частині стягнення
з ДП "Луцький СГК" 1 058 942,47 грн. відсотків,
нарахованих за користування
кредитними коштами, до уваги
господарським судом не беруться.

При цьому судом засвідчується, що в
силу укладеного між сторонами
кредитного договору №0606/05-981 від
06.06.2005р. з додатковими угодами (пункт 3.2.3
договору), відповідач зобов'язувався
сплачувати кредитній
установі-позивачу відсотки за
користування кредитними коштами не
пізніше останнього робочого дня
поточного місяця включно. Відсотки за
користування кредитом за своєю
правовою природою та в силу положень
чинного законодавства України не є
штрафними санкціями (штрафом, пенею) в
розумінні Глави 49 Цивільного кодексу
України, відтак до позовних вимог
стосовно стягнення такого роду сум в
судовому порядку повинні
застосовуватись положення Цивільного
кодексу України щодо загальної
позовної давності тривалістю у три
роки.

Також судом встановлено, що відповідно
до наданих позивачем розрахунків (том 1
а.с. 8), ПАТ "Західінкомбанк" загальну
суму відсотків за користування
кредитними коштами 1 076 942,47 грн.
обраховано помісячно за період з 01
липня 2011 року по 31 грудня 2012 року.
Відтак, з огляду на положення пункту 3.2.3
кредитного договору від 06.06.2005р.
№0606/05-981 право у позивача на звернення
до суду з позовом про стягнення з
боржника зазначених сум виникло не
інакше як у перший робочий день серпня
місяця 2011 року, а саме 01.08.2011р.,
відповідно зазначене право стороною
могло бути реалізованим впродовж трьох
років, а саме до 01 серпня 2014 року. Судом
в даному аспекті засвідчується, що
позовну заяву ПАТ "Західінкомбанк" було
здано до суду та зареєстровано
канцелярією господарського суду
Волинської області 17 червня 2014 року.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та сплата
неустойки (штрафу, пені). В силу п. 6 ст. 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що в даному випадку
умовами кредитного договору сторонами
було визначено можливість нарахування
позивачем боржнику штрафних санкцій у
вигляді пені за неналежне виконання
останнім договірних зобов'язань та
прострочення сплати сум кредитних
коштів, відсотків за користування
кредитом.

За таких обставин при зверненні до суду
з відповідним позовом позивачем до
розміру позовних вимог було включено
вимоги стосовно стягнення на користь
банку з боржника 564 383,56 грн. пені,
нарахованої за прострочення
повернення наданих кредитних коштів
(за період з 11.06.2013р. по 10.06.2014р.), та 151 952,15
грн. пені, нарахованої за прострочення
сплати відсотків за користування
кредитом (за період з 11.06.2013р. по 10.06.2014р.)
Розрахунки пені долучено до справи -
том 1 а.с. 8-10.

Розглянувши позовні вимоги в частині
стягнення суми пені 564 383,93 грн.,
нарахованої банком відповідачу за
несвоєчасне виконання зобов'язань в
частині повернення основної суми
кредиту за період прострочки платежів
з 11.06.2013р. по 10.06.2014р., суд прийшов до
висновку про безпідставність вимог та
їх невідповідність положенням чинного
законодавства України.

При цьому судом засвідчується, що
відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відтак, в силу положень укладеного між
сторонами кредитного договору від
06.06.2005р. №0606/05-981 з додатковими угодами
до нього, відповідач зобов'язувався
повернути кредитору отримані в кредит
кошти в повній сумі в граничний термін
до 30.06.2011р.

Тому суд вважає, що у ПАТ
"Західінкомбанк", в аспекті положень ст.
232 ГК України, право для нарахування
боржнику штрафних санкцій (пені) за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
угодою в частині повернення наданих
коштів (тіла кредиту), виникло з 01 липня
2011 року із загальної суми
заборгованості по кредиту 4 000 000 грн.
Нарахування суми пені позивачем
повинно було здійснюватись виключно за
період шести місяців, тобто до 01 січня
2012 року включно, із позовною вимогою в
цій частині позивач міг звернутись до
суду впродовж року з моменту
проведення тих чи інших нарахувань.

В даному випадку нарахування санкцій
та пред'явлення відповідної вимоги
було здійснено за період з 11 червня 2013
року по 10.06.2014 року, що є неприпустимим
та хибним.

Розглянувши позовні вимоги ПАТ
"Західінкомбанк" стосовно стягнення з
боржника на користь кредитора 151 952,15
грн. пені, нарахованої за період з
11.06.2013р. по 15.04.2014р., за прострочку
виконання взятих на себе зобов'язань
стосовно сплати відсотків за
користування кредитом, судом здійснено
висновки про підставність таких вимог
на суму 488,49 грн. та про необхідність
відмови банку у задоволенні його вимог
в цій частині на суму 151 463,66 грн.

Викладене випливає із наступних
обставин:

Як вже було зазначено вище, відповідно
до пункту 3.2.3 укладеного між сторонами
кредитного договору №0606/05-981 від
06.06.2005р. з додатковими угодами,
відповідач зобов'язувався сплачувати
кредитній установі-позивачу відсотки
за користування кредитними коштами не
пізніше останнього робочого дня
поточного місяця включно.

Відтак у кредитора право на звернення
до суду з позовом про стягнення
відсотків за користування кредитом
виникало у перший робочий день кожного
наступного місяця, таке ж право у
позивача виникало в частині здійснення
нарахування сум пені із наступним
зверненням до суду.

Згідно із наданими позивачем
розрахунками (том 1 а.с. 8), ПАТ
"Західінкомбанк" загальну суму
відсотків за користування кредитними
коштами 1 076 942,47 грн. обраховано
помісячно за період з 01 липня 2011 року по
31 грудня 2012 року. Суму пені 151 952,15 грн.
позивачем розраховано із загальної
величини несплачених відсотків 1 076 942,47
грн. за період з 11.06.2013р. по 10.06.2014р.

З огляду на пред'явлені позовні вимоги
та періоди виникнення заборгованостей,
в силу фактичних обставин справи,
позивач в межах пред'явлених вимог в
цій частині був наділений
повноваженнями нараховувати суму пені
помісячно починаючи з 01 серпня 2011 року,
і, в силу вимог щодо стягнення боргів по
відсотках, нарахованих за період
грудня місяця 2012 року, по 02 липня 2014
року.

За таких обставин суд вважає, що в межах
здійснених періодів нарахувань та з
врахуванням викладеного, підставними
та такими, що підлягатимуть до
задоволення, будуть вимоги ПАТ
"Західінкомбанк" на суму 488,49 грн. пені,
нарахованої за період з 11.06.2013р. із
боргових зобов'язань по сплаті
відсотків грудня місяця 2012 року (60 644,81
грн.) гранично до 02 липня 2013 року.

Враховуючи, що спір до суду було
доведено з вини відповідача, а позивач,
в силу фактичних обставин в котрих на
даний час перебуває ПАТ
"Західінкомбанк" (тимчасова
адміністрація кредитної установи) та, з
огляду на положення ст. 5 Закону України
"Про судовий збір", звільнений від
сплати судового збору, суд вважає, що
витрати, пов'язані з розглядом справи в
суді (сплата судового збору), слід
покласти відповідно до ст. 49 ГПК
України на ДП "Луцький
спиртогорілчаний комбінат".

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 173, 193, 202, 230, 232 Господарського
кодексу України, ст.ст. 204, 258, 509, 525-527, 530,
546, 549, 599, 610, 611, 629, 1054, 10561 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 22, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Луцький спиртогорілчаний комбінат" (м.
Луцьк, вул. Ковельська, 67, ) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Західінкомбанк" (м. Луцьк, пр. Перемоги,
15, ) 3 940 844,54 грн. основної
заборгованості, 1 058 942,47 грн. боргу по
сплаті процентів за користування
кредитом та 488,49 грн. пені, нарахованої
за прострочення сплати процентів за
користування кредитом, а всього 5 000 275,50
грн.

3. Стягнути з Державного підприємства
"Луцький спиртогорілчаний комбінат" (м.
Луцьк, вул. Ковельська, 67, ) в дохід Державного бюджету
України (отримувач коштів: УДКСУ у м.
Луцьку Волинської області, код
отримувача (код за ЄДРПОУ): 38009628, банк
отримувача: ГУДКCУ у Волинській
області, код банку отримувача (МФО) 803014,
рахунок отримувача: 3002, код
класифікації доходів бюджету: 22030001
"Судовий збір (Державна судова
адміністрація України, 050)", призначення
платежу: судовий збір за розгляд
господарським судом Волинської
області справи, господарський суд
Волинської області, код ЄДРПОУ суду
03499885) 73 080 грн. судового збору.

Суддя
В.А.
Войціховський

Повне рішення

складено

28.07.2014р.