РІШЕННЯ

"21" липня 2014 р.Справа № 921/511/14-г/15

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Галамай О.З.

Розглянув справу

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1, м.Тернопіль

до відповідача: Скалатської міської
ради, м.Скалат, Підволочиського району
Тернопільської області

про стягнення 93 861,66 грн. основного
боргу, 4 685,37 грн. пені, 1 877,23 грн. штрафу

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник,
довіреність № 2763 від 26.05.2014р.

від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача в судовому
засіданні 21.07.2014р. роз'яснено його права
та обов'язки, передбачені статтями 20, 22
ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними
засобами в порядку статті 81-1 ГПК
України не здійснювалася через
відсутність відповідного клопотання.

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Тернопільської області приватним
підприємцем ОСОБА_1 подано позов до
відповідача Скалатської міської ради
про стягнення 93 861,66 грн. основного
боргу, 4 685,37 грн. пені, 1 877,23 грн. штрафу.

Ухвалою суду від 26.05.2014 р. розгляд
справи призначено на 16.06.2014 р.

В судове засідання 16.06.2014 р. сторони
явку повноважних представників не
забезпечили.

Однак Скалатською міською радою на
адресу суду було надіслано факсограму
№307 від 16.06.2014р. (вх.11504), в якій позивач
позовні вимоги визнав та просив
розглянути справу без участі їх
представника.

Ухвалою суду розгляд справи відкладено
на 21.07.2014р. та витребувано від сторін
необхідні для розгляду справи по суті
документи.

В судовому засіданні 21.07.2014р. суд
перейшов до розгляду справи по суті та
оглянув оригінали документів, доданих
до позовної заяви.

Представник позивача в судовому
засіданні 21.07.2014р. позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві та
пояснень, наданих в судовому засіданні.
Також надав суду необхідні документи,
які витребувувались відповідними
ухвалами суду.

В судовому засіданні 21.07.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності,
встановив наступне:

Між Приватним підприємцем ОСОБА_1
(Постачальник) та Скалатською міською
радою (Покупець) укладено договір на
поставку товарів № 1106/01 від 11.06.2013р.
(надалі - договір), за умовами якого
Постачальник бере на себе
зобов"язання постачати Покупцю , а
Покупець бере на себе зобов"язання
прийняти та оплатити товар,
кількість і асортимент яких
вказані в накладних , що є
невід"ємними частинами Договору.

Ціна товару , що постачається ,
визначається у відповідності з
ціною вказаною у Прайс - листах
Постачальника і вказується в
накладних (п. 2.1. договору) .

Загальна сума договору становить
сукупність сум вказаних у всіх
накладних , згідно з якими покупець
отримував товар від Постачальника
протягом усього терміну дії даного
Договору (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.4. Договору
передбачено , що розрахунки за кожну
поставлену партію товару
здійснюються Покупцем шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Постачальника або
шляхом внесення готівки на
розрахунковий рахунок
Постачальника. Плата товару
проводиться на умовах :
відтермінування 30 ( тридцять)
календарних днів.

На виконання умов договору на
поставку товарів № 1106/01 від 11.06.2013р.
позивач передав товар на загальну суму
93 861, 66 грн., в свою чергу відповідач
прийняв, що підтверджується
видатковими накладними № 45 від
16.12.2013р. , №44 від 16.12.2013р. , № 46 від
16.12.2013р. , які скріплені підписами і
печатками обох сторін.

Проте вартість поставленого товару
відповідач не оплатив.

Станом на день розгляду справи основна
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 93 861 , 66 грн., що
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків від 02.04.2014 р.,
скріплений підписами та печатками
обох сторін.

Відповідно до п. 6.1. Договору, за
порушення термінів оплати за
поставлений товар, позивачем
нараховано пеню в розмірі 4685,37 грн. та
за порушення термінів оплати більше
ніж 10 днів нараховано 2 % штрафу в
розмірі 1877,23 грн.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача судові витрати в розмірі
2008,49 грн.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України,
зобов'язання це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Аналогічне положення містить стаття 193
Господарського кодексу України, де
зазначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до статті 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідно до укладеного між сторонами
договору поставки, позивач поставив
відповідачеві товар на загальну суму
93861,66 грн., що підтверджується
видатковими накладними № 45 від
16.12.2013р. , №44 від 16.12.2013р. , № 46 від
16.12.2013р. , належно завірені копії яких
містяться в матеріалах справи.

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати за одержаний товар не виконав,
доказів оплати боргу суду не
представив, однак визнав суму
заборгованості.

Позивачем було направлено
відповідачу претензію з вимогою про
оплату заборгованості в розмірі 93 861,66
грн., яка залишена останнім без
відповіді і задоволення.

Крім того, заборгованість
відповідача перед позивачем на
загальну суму 93 861,66 грн.
підтверджується актом звіряння
розрахунків., скріпленого підписами і
печатками обох сторін (належно
завірена копія міститься в матеріалах
справи).

Отже, станом на час розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 93 861,66 грн. та
підлягає до стягнення на користь
позивача.

Положенням статті 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1. договору сторони
домовились , у разі порушення
термінів оплати , винна сторона
сплачує пеню в розмірі 0,5 % від
суми неоплати за кожен день
прострочки.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлює, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін. Однак,
відповідно до ст. 3 даного Закону,
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 6.2 договору та Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", за порушення строків
оплати, встановлених договором,
позивачем за період з 15.01.2014р. по 19.05.2014р.
нараховано пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ в розмірі 4685,37
грн.

При перевірці правильності
нарахування позивачем пені судом
встановлено, що вона нарахована в межах
встановленого законом строку та
підлягає до стягнення в розмірі 4685,37
грн.

Відповідно до п. 6.2. договору на
поставку товарів № 1106/01 від 11.05.2013р., у
випадку порушення термінів оплати
більше ніж на 10 днів Покупець
додатково сплачує штраф у розмірі 2 %.

Враховуючи порушення Покупцем
термінів оплати за отриманий товар,
позивачем нараховано відповідачеві 2 %
штрафу на суму 1877,23 грн.

Судом встановлено, що позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 2 %
штрафу заявлені позивачем відповідно
до умов договору на поставку товарів
та норм чинного законодавства. Відтак
до стягнення з відповідача на користь
позивача підлягає штраф у розмірі 1877,23
грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В силу вимог статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

У відповідності до статті 78 ГПК
України, у разі визнання відповідачем
позову господарський суд приймає
рішення про задоволення позову за
умови, що дії відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

З огляду на викладене, виходячи з
положень чинного законодавства
України, матеріалів та обставин справи,
враховуючи практику застосування
законодавства вищими судовими
інстанціями, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги підлягають до
задоволення.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору в розмірі 2008,49 грн. покладаються
на відповідача.

Керуючись cт.ст. 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 32, 33, 34,
35, 36, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Скалатської міської ради
(47851, м.Скалат, вул.. Грушевського, 2,
Підволочиського району Тернопільської
області, ) на користь
Приватного підприємця ОСОБА_1 ( 46001,
АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) - 93 861 (дев"яносто три тисячі
вісімсот шістдесят одну) грн. 66 коп.
основного боргу, 4 685 (чотири тисячі
шістсот вісімдесят п"ять) грн.. 37 коп.
пені, 1 877 (одну тисячу вісімсот
сімдесят сім) грн.. 23 коп. штрафу, 2008
(дві тисячі вісім) грн. 49 коп. - судового
збору.

3. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Наказ видати у відповідності до ст.
116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 23.07.2014р.

Суддя
Галамай О.З.