ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року Справа № 916/3452/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді Малетича
М.М.,

суддів: Круглікова К.С.,

Нєсвєтова Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради на постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 22.04.2014 року у справі №916/3452/13
господарського суду Одеської області
за позовом Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 12 014,20 грн.,

за участю представників:

Позивача: не з'явився,

Відповідача: не з'явився.

В с т а н о в и в :

Департамент комунальної власності
Одеської міської ради (далі -
Департамент Одеської міськради,
Позивач) звернувся до господарського
суду Одеської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі
- Підприємець ОСОБА_2, Відповідач) про
стягнення 12 014,20 грн. неустойки за
період з 01.02.2011 року по 26.08.2011року.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 25.02.2014 року, залишеним без
змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
22.04.2014 року, вказаний позов задоволено
частково, а саме - стягнуто з Підприємця
ОСОБА_2 на користь Департаменту
Одеської міськради 9611,37 грн. штрафних
санкцій і 1376,40 грн. судового збору. В
решті позову, відмовлено.

У поданій касаційній скарзі,
Департамент Одеської міськради,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права і, зокрема, ст.ст.
230, 231 Господарського кодексу України
(далі - ГК України), ст.ст. 258, 549, 785
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), ст.ст. 170, 185, 188 Податкового
кодексу України (далі - ПК України),
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та постанову суду
апеляційної інстанції у даній справі
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги Департаменту Одеської
міськради задовольнити у повному
обсязі.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, не повідомивши суд про
причини своєї неявки, що на думку суду
касаційної інстанції не є перешкодою
для розгляду касаційної скарги по суті
у даній справі.

Вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм
матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 06.10.2003 року між Малинівською
райадміністрацією м. Одеси
(Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (Орендар)
було укладено договір оренди нежилого
приміщення №12/1 (далі - Договір оренди),
відповідно до умов якого (п. 1.1.) в оренду
було передано нежитлове підвалу
загальною площею 49,2 м.кв., по АДРЕСА_1,
під розміщення офісу.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.4. Договору
оренди за орендоване приміщення
Орендар зобов'язувався сплачувати
орендну плату, відповідно до
розрахунку, приведеного у додатку 1 до
договору, що становить за перший після
підписання договору оренди місяць
655,25грн. з урахуванням податку на додану
вартість та індексу інфляції. Розмір
орендної плати за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування розміру орендної плати за
минулий місяць на щомісячний індекс
інфляції, що друкується Мінстатом
України. Орендар вносить орендну плату
щомісячно до 15 числа поточного місяця,
незалежно від результатів його
господарської діяльності.

Також, згідно п. 4.3. Договору оренди,
Орендар зобов'язувався, зокрема,
своєчасно вносити орендну плату і
сплачувати відповідні фактичні
витрати за комунальні послуги.

Крім того, пунктами 4.7., 4.9. Договору
оренди передбачалось, що після
закінчення строку дії договору чи у
випадку його дострокового розірвання,
Орендар зобов'язувався у 15-ти денний
термін передати Орендодавцю
приміщення за актом приймання-передачі
у належному стані, не гіршому ніж на
момент передачі його в оренду та
відшкодувати Орендодавцеві збитки у
разі погіршення стану або втрати
(повної або часткової) об'єкта оренди. У
випадку припинення дії цього договору
у зв'язку із закінченням строку чи
дострокового розірвання договору,
Орендар сплачує Орендну плату по день
підписання акту приймання-передачі
приміщення.

Згідно п.п. 5.1., 5.2. та 5.6. Договору оренди,
за невиконання або неналежне виконання
обов'язків за цим договором винна
сторона відшкодовує іншій стороні
збитки у відповідності з чинним
законодавством. Відшкодування збитків
не звільняє винну сторону від
виконання умов договору. За
несвоєчасне внесення орендної плати
Орендар сплачує пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченного платежу
за кожен день прострочки. За
невиконання або неналежне виконання
Орендарем обов'язків за цим договором,
Орендодавець має право розірвати
договір оренди у відповідності з
чинним законодавством.

Відповідно до п. 1.2. Договору оренди цей
договір діє з 10.09.2003 року до 10.09.2004 року.

При цьому, п. 7.7. Договору оренди
передбачалось, що після закінчення
строку його дії, Орендар має переважне
право на його продовження в разі
належного виконання ним умов договору.

В наступному, додатковими погодженнями
від 14.12.2005року, 16.08.2006 року, 04.03.2008 року і
14.10.2008 року строк дії Договору оренди
продовжувався, з кінцевим строком дії
такого - до 14.04.2009 року.

При цьому, рішенням Одеської міськради
№ 56-У від 27.06.2006 року "Про впорядкування
роботи виконавчих органів Одеської
міської ради з виконання функцій
орендодавця нежилих приміщень, що
знаходяться в комунальній власності
територіальної громади м. Одеси" було
встановлено, що єдиним уповноваженим
органом Одеської міської ради з питань
виконання функцій орендодавця нежилих
будівель (споруд, приміщень), що
знаходяться у комунальній власності
територіальної громади міста Одеси, за
винятком нежилих будівель (споруд,
приміщень) комунальних установ та
підприємств охорони здоров'я, є
Представництво по управлінню
комунальною власністю Одеської
міськради, крім нежилих будівель
(споруд, приміщень), що знаходяться на
балансі виконавчих органів Одеської
міськради та комунальних підприємств,
засновником яких виступає цей орган.

В подальшому, рішенням Одеської
міськради № 273-VI від 31.01.2011 року "Про
затвердження виконавчих органів,
загальної чисельності апарату
Одеської міської ради" було змінено
найменування Представництва на
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради.

Відповідно до положення "Про
департамент комунальної власності
Одеської міської ради", затвердженого
рішенням Одеської міськради від 28.02.2011
року № 384-УІ, Департамент комунальної
власності Одеської міської ради є
правонаступником Представництва по
управлінню комунальною власністю
Одеської міськради.

Також, судами було встановлено, що у
зв'язку з порушенням Орендарем порядку
внесення плати за користування
приміщенням, Представництво по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради звернулось до
господарського суду з позовом до
Підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми
коштів та виселення.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 20.04.2011 року у справі №
19/17-763-2011, залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 14.06.2011 року та постановою
Вищого господарського суду України від
30.08.2011 року, позовні вимоги
Департаменту Одеської міськради було
задоволено - виселено Підприємця
ОСОБА_2 з нежилого приміщення підвалу
загальною площею 49,2 м.кв., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та
передано таке Департаменту Одеської
міськради. Крім того, цим же судовим
рішенням було також стягнуто з
Підприємця ОСОБА_2 на користь
Департаменту Одеської міськради
заборгованість з орендної плати у
розмірі 18271,13 грн., пеню у розмірі 574,51
грн., неустойку 3651,50 грн., 309,97 грн. витрат
на оплату державного мита і 236,00 грн.
витрат на забезпечення судового
процесу.

На виконання вказаного судового
рішення, господарським судом Одеської
області було видано відповідні накази,
які пред'являлись до виконання до
Другого Малинівського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції.

Згідно акту державного виконавця від
26.08.2011 року, з цієї дати ОСОБА_2 було
виселено з нежитлового приміщення
підвалу загальною площею 49,2 м.кв., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а
21.10.2013 року Позивач звернувся на адресу
Відповідача з претензією за № 01-13/8430, у
якій запропонував в строк до 10.11.2013 року
оплатити йому 12014,20 грн. неустойку за
користування приміщенням за час
прострочки його повернення.

Проте, Департамент міськради відповіді
на вказану претензію, так і не отримав.

Вимогами Позивача у даній справі, з
посиланням на положення статей 11, 509, 525,
526, 629, 762, 785 ЦК України, ст. 193 ГК України
та ст.ст. 10, 18, 19 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", є стягнення з Відповідача 12 014,20
грн. неустойки за період з 01.02.2011 року
по 26.08.2011 року, у зв'язку з прострочкою
повернення орендованого майна.

Суд першої інстанції, з яким погодився
і апеляційний господарський суд, з
урахуванням положень ст.ст. 525, 526, 549, 610,
611, 629, 762, 785 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 231 ГК
України, ст.ст. 185, 188 ПК України, ст.ст. 10,
18 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", встановивши ту
обставину, що після ухвалення судового
рішення від 20.04.2011 року у справі №
19/17-763-2011 Відповідач своєчасно не
повернув Позивачу орендоване нерухоме
майно, у зв'язку з чим, дійшов висновку
про наявність правових підстав для
задоволення даного позову частково та
про стягнення з Відповідача неустойки
у розмірі 9611,37 грн. за період з 01.02.2011
року по 26.08.2011 року.

При цьому, місцевий господарський суд,
з висновками якого також погодився і
суд апеляційної інстанції, виключив із
заявлених Позивачем вимог про
стягнення суми неустойки частину такої
у розмірі 2402,84 грн., яка являється
розміром податку на додану вартість, як
безпідставних, що не відповідають
вимогам норм матеріального права і,
зокрема, ч. 2 ст. 785 ЦК України, ст. 230 ГК
України та ст.ст. 185, 188 ПК України,
оскільки зазначена штрафна санкція не
може розглядатись в якості компенсації
вартості наданих послуг, яка збільшує
базу оподаткування податком на додану
вартість, відмовивши у задоволенні
цієї частини позову.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 року у
справі № 916/3452/13 - без змін.

Головуючий суддя
Малетич М.М.

Судді
Круглікова К.С.

Нєсвєтова Н.М.