ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2014 р.Справа № 916/1960/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

головуючого судді Петрова
В.С.

при секретарі
Комендатенко Н.В.

за участю представників:

від позивача - Чечнєв М.В.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями „Дока Україна
Т.О.В." до Товариства з обмеженою
відповідальністю „БК „Бастіон" про
стягнення 36786,78 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариствj з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями „Дока Україна Т.О.В."
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „БК „Бастіон" про
стягнення 36786,78 грн., посилаючись на
наступне.

05 червня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями „Дока
Україна Т.О.В." та Товариством з
обмеженою відповідальністю БК
„Бастіон" було укладено договір оренди
майна № 13.36, у відповідності до умов
якого позивач прийняв на себе
зобов'язання надати відповідачу у
тимчасове платне користування
будівельну опалубку, асортимент, ціна
та кількість якої визначені в
специфікаціях (додатки № 1-3 до
договору), а відповідач взяв на себе
зобов'язання прийняти зазначене майно,
своєчасно і в повному обсязі
здійснювати оплату орендних платежів
та в разі закінчення терміну дії
договору, а також у випадку його
дострокового розірвання, повернути
позивачу майно, що орендувалось.

Як передбачено пунктом 4.6. договору,
документом, що засвідчує факт та обсяг
передачі майна відповідачу є
відповідна накладна або акт
прийому-передачі, що підписується
представниками обох сторін.

Так, за ствердженнями позивача, на
виконання умов договору ним було
відвантажено відповідачу майно, що
підтверджується накладними на
переміщення: №№ 1214, 1215, 1216, від 12.06.2013
року, №1289 від 20.06.2013 року та №№ 1417, 1418,
1493 від 10.07.2013 року.

Відповідно до розділу 3 договору, плата
за тимчасове користування майном
розраховується за фактичний строк
перебування майна в оренді та залежить
від кількості майна, що передано у
тимчасове користування та його
вартості, зазначеної в специфікаціях.
Якщо відповідачу було передано у
тимчасове користування частину майна,
інші або додаткові елементи опалубки,
розмір орендної плати змінюється
пропорційно зміні комплектації майна,
що фактично передане відповідно до
специфікацій та товаророзпорядчих
документів.

Наразі позивач зазначає, що орендна
плата щомісяця перераховується
відповідачем на поточний рахунок
позивача з урахуванням фактичної
кількості майна, що перебуває в
орендному користуванні до 20-го числа
кожного місяця, наступного за поточним
місяцем орендних правовідносин.

Розмір орендної плати, що підлягає
сплаті за кожен місяць оренди
визначається відповідно до умов
договору та відображається у
відповідних актах наданих послуг по
оренді майна, які підписувались
уповноваженими представниками сторін
з урахуванням фактичного обсягу майна,
що перебуває в оренді відповідача.

Так, позивач зазначає, що в період
орендного користування майном з 12.06.2013
р. по 30.11.2013 р. сторонами складено та
підписано наступні акти наданих послуг
по оренді майна:

- №737 від 30.06.2013 р. на суму 10 913,46 грн.

- №868 від 31.07.2013 р. на суму 40 514,10 грн.

- №999 від 31.08.2013 р. на суму 33 678,13 грн.

- №1147 від 30.09.2013 р. на суму 14 376,66 грн.

- №1326 від 31.10.2013 р. на суму 11 079,88 грн.

- №1488 від 30.11.2013 р. на суму 4 335,50 грн.

Відтак, загальна сума нарахованої
орендної плати за користування майном
по договору відповідно до актів
наданих послуг по оренді майна за
період оренди складає суму в розмірі 114
897,73 грн. Однак, як стверджує позивач,
відповідачем було сплачено лише
частину суми орендної плати в розмірі 80
098,63 грн. згідно банківських виписок
від 06.06.2013 р. на суму 14 475,72 грн., від
12.06.2013 р. на суму 2 335,91 грн., від 19.06.2013 р.
на суму 27 621,19 грн., від 27.09.2013 р. на суму 33
678,13 грн., від 29.11.2013 р. на суму 1 987,68 грн.
Отже, як вказує позивач, з урахуванням
часткової оплати орендних платежів,
сума заборгованості відповідача,
становить 34 799,10 грн.

Також позивач зазначає, що під час
повернення частини майна на підставі
Інструкції щодо повернення елементів
опалубки представниками позивача та
відповідача було виявлено елементи
опалубки, які придатні для подальшої
експлуатації після виконання
ремонтних робіт, про що 12.11.2013 р.
відповідно до умов договору складено
акт технічного стану опалубки, що
повертається згідно договору оренди
№13.36 від 05.06.2013 р., відповідно до якого
відповідач зобов'язаний відшкодувати
вартість ремонтних робіт пошкодженого
майна в розмірі 1987,68 грн.

Згідно з п. 5.8. договору у разі
пошкодження або погіршення стану майна
або спеціальної тари, що підлягає
відновленню, відповідач зобов'язується
відшкодувати позивачу вартість
відновлюваного ремонту, як
зазначається у відповідному акті. Факт
знищення, пошкодження, або погіршення
стану майна фіксується складанням
двохстороннього акту щодо виявлених
недоліків майна, який підписується
представниками обох сторін.

В п. 7.1.13 договору передбачено, що
відповідач зобов'язаний відшкодувати
позивачу вартість відновлювального
ремонту протягом 15 календарних днів з
моменту складання відповідного акту
щодо виявлених недоліків. Тобто
граничний термін для виконання
зобов'язання відповідача з оплати
відновлювального ремонту настав 17.12.2013
р., але зазначена заборгованість
відповідачем не сплачена.

При цьому позивач посилається на п. 2.2.
договору, за яким закінчення терміну
орендних правовідносин не звільняє
відповідача від обов'язку сплати
орендних платежів у повному обсязі за
фактичний термін перебування майна у
відповідача. Таким чином, позивач
стверджує, що станом на 22.05.2014 року у
відповідача існує заборгованість по
орендній платі в розмірі 34 799,10 грн. та
відповідачем не відшкодовано вартість
за відновлювальні ремонтні роботи
пошкодженого майна в розмірі 1987,68 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.05.2014 р. позовну заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями „Дока Україна Т.О.В."
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 916/1960/14, при
цьому розгляд справи призначено в
засіданні суду.

Відповідач відзив на позов не надав,
також представник відповідача у судові
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
відповідач був повідомлений судом
належним чином за адресою, що значиться
в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, про що свідчать наявні в
матеріалах справи поштові
повідомлення про вручення ухвал суду.

У зв'язку з вказаним справу розглянуто
за наявними в ній матеріалами
відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши та дослідивши
всі письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

05 червня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями „Дока Україна
Т.О.В." (орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю БК
„Бастіон" (орендар) було укладено
договір № 13.36 оренди майна (оперативна
оренда), згідно з п. 1.1 якого позивач як
орендодавець передає, а відповідач як
орендар приймає у тимчасове
користування та за плату будівельну
опалубку (надалі - «майно»), асортимент,
ціна та кількість якої визначені в
специфікації (додаток №1 до договору),
що є невід'ємною частиною цього
договору. В свою чергу орендар
зобов'язується прийняти зазначене
майно та своєчасно здійснювати оплату
орендних платежів. Вказане майно
передається у тимчасове користування
орендарю для проведення
будівельно-монтажних робіт (п. 1.2
договору).

Відповідно до п. 2.1. договору строк
орендних правовідносин встановлюється
з моменту фактичної передачі майна або
його частини і діє до моменту
повернення майна в повному обсязі. Для
цілей ч. 1 даного пункту моментом
фактичної передачі майна сторони
розуміють відвантаження майна або його
частини орендарю з оформленням
необхідної товаророзпорядчої
документації (накладна або акт
прийому-передачі).

В п. 2.4. договору зазначено, що майно
передається орендарю в орендне
користування не менше ніж на 1
календарний місяць.

Орендна плата та порядок проведення
розрахунків визначені у 3 розділі
договору. Так, згідно п. 3.1. договору
загальний розмір платежів за тимчасове
користування майном (орендна плата)
розраховується за фактичний строк
перебування майна в оренді, але в
будь-якому разі не менше ніж за 1
календарний місяць та становить згідно
з додатку 1 до договору суму у розмірі 14
475,72 грн., у тому числі ПДВ 2412,62 грн. на
місяць. Якщо орендарю було передано у
тимчасове користування частину майна,
інші або додаткові елементи опалубки,
розмір орендної плати змінюється
пропорційно зміні комплектації майна,
що фактично передане відповідно до
специфікацій та товаророзпорядчих
документів (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4. договору майно, що
передається в орендне користування,
відвантажується орендарю в
спеціальній тарі. Тара передається
виключно для переміщення та зберігання
майна на будівельному майданчику і
підлягає поверненню на склад
орендодавця разом з орендним майном. На
тару орендна плата не нараховується.

В п. 3.5. договору вказується, що
фактичний обсяг майна, що передається
орендодавцем орендарю,
підтверджується відповідними
товаророзпорядчими документами
(накладна або акт прийому-передачі).

За умовами п. 3.6. договору орендна плата
щомісяця перераховується орендарем на
поточний рахунок орендодавця з
урахуванням фактичної кількості майна,
що перебуває в орендному користуванні
до 20-го числа кожного місяця,
наступного за поточним місяцем
орендних правовідносин. При цьому
орендар зобов'язується сплатити
орендодавцю шляхом передоплати
орендну плату у розмірі, передбаченому
п.3.1. договору та у додаткових
специфікаціях, за один місяць орендних
правовідносин, протягом 3-х банківських
днів з моменту підписання договору або
додаткових специфікацій до нього.

Згідно п. 3.11. договору щомісяця
протягом строку надходження майна у
тимчасовому платному орендному
користуванні у орендаря, орендодавець
складає та направляє орендарю два
примірники належним чином ним
завіреного акту наданих послуг по
оренді майна. Орендар не пізніше
наступного робочого дня з моменту
отримання від орендодавця двох
примірників акту зобов'язаний
підписати їх, завірити своєю основною
печаткою та повернути орендодавцю один
примірник акту наданих послуг по
оренді майна.

За умовами п. 3.12. договору у випадку,
якщо акт наданих послуг по оренді майна
не буде підписано та повернуто
орендодавцю у встановлений п.3.11
договору строк, акт наданих послуг
вважається підписаним та прийнятим
орендарем.

Порядок прийому-передачі майна
визначені у 4 розділі договору.
Відповідно до п. 4.1. договору
орендодавець здійснює безпосереднє
відвантаження майна орендарю зі свого
складу, що знаходиться за адресою: м.
Новомосковськ вул. З. Білої, 93, а
орендар власними силами та за власний
рахунок здійснює переміщення майна в
повному обсязі або в певній частині
згідно власних виробничих потреб та
комерційних цілей на будівельний
майданчик, який знаходиться за адресою:
Полтавська область, м. Комсомольськ,
Єристовський гірничо-збагачувальний
комбінат (підстанція ГПП-7).

В п. 4.4. договору орендар зобов'язується
письмово узгодити з орендодавцем дату
відвантаження майна не пізніше ніж за 48
годин до прибуття на склад
транспортного засобу орендаря під
завантаження із зазначенням тієї
частини майна, яку орендодавець має
підготувати до відвантаження.

Відповідно до п. 5.1. договору після
закінчення строку його дії, а також у
випадку його дострокового припинення,
орендар протягом 5 робочих днів
зобов'язаний власними силами та за
власний рахунок повернути орендодавцю
прийняте у тимчасове користування
майно на склад.

Згідно п. 10.1. договору останній набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та діє до 31.12.2013 року, але в
будь-якому разі до повного виконання
ними взятих на себе зобов'язань.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено,
що господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, укладений між сторонами по справі
договір оренди є підставою для
виникнення у сторін за цим договором
господарських зобов'язань відповідно
до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509
ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є
обов'язковим для виконання його
сторонами.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк (ст. 759 ЦК України).

За користування майном з наймодавця
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (ч. 1 ст.
762 Цивільного кодексу України).

Також в силу ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 названої статті до відносин
оренди застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Як передбачено пунктом 4.6. договору,
документом, що засвідчує факт та обсяг
передачі майна відповідачу є
відповідна накладна або акт
прийому-передачі, що підписується
представниками обох сторін.

Так, на виконання умов вказаного
договору позивачем було відвантажено
відповідачу майно, що підтверджується
накладними на переміщення від 12.06.2013
року №№ 1214, 1215, 1216, від 20.06.2013 року № 1289
та від 10.07.2013 року №№ 1417, 1418, 1493.

За статтею 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання, при якому
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено умовами договору, актами
цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем від
позивача майна в оренду є підставою
виникнення у відповідача зобов'язання
сплачувати за оренду майна.

За умовами договору орендна плата
щомісяця перераховується відповідачем
на поточний рахунок позивача з
урахуванням фактичної кількості майна,
що перебуває в орендному користуванні
до 20-го числа кожного місяця,
наступного за поточним місяцем
орендних правовідносин.

Розмір орендної плати, що підлягає
сплаті за кожен місяць оренди
визначається відповідно до умов
договору та відображається у
відповідних актах наданих послуг по
оренді майна, які підписувались
уповноваженими представниками сторін
з урахуванням фактичного обсягу майна,
що перебуває в оренді відповідача.

Ст. 530 Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
в період орендного користування майном
з 12.06.2013 р. по 30.11.2013 р. сторонами
складено та підписано наступні акти
наданих послуг по оренді майна:

- №737 від 30.06.2013 р. на суму 10 913,46 грн.

- №868 від 31.07.2013 р. на суму 40 514,10 грн.

- №999 від 31.08.2013 р. на суму 33 678,13 грн.

- №1147 від 30.09.2013 р. на суму 14 376,66 грн.

- №1326 від 31.10.2013 р. на суму 11 079,88 грн.

- №1488 від 30.11.2013 р. на суму 4 335,50 грн.

Відтак, загальна сума нарахованої
орендної плати за користування майном
по договору відповідно до актів
наданих послуг по оренді майна за
період оренди складає суму в розмірі 114
897,73 грн. Однак, як стверджує позивач та
не спростовано відповідачем, останнім
було сплачено лише частину суми
орендної плати в розмірі 80 098,63 грн.
згідно банківських виписок від 06.06.2013 р.
на суму 14 475,72 грн., від 12.06.2013 р. на суму 2
335,91 грн., від 19.06.2013 р. на суму 27 621,19 грн.,
від 27.09.2013 р. на суму 33 678,13 грн., від
29.11.2013 р. на суму 1987,68 грн. У зв'язку з цим
сума заборгованості відповідача по
орендним платежам становить 34 799,10 грн.
(114897,73 грн. - 80098,63 грн.).

Докази сплати відповідачем вказаної
суми заборгованості з орендної плати
до кінця строку оренди відповідно до
умов спірного договору в матеріалах
справи відсутні. Адже частиною другою
статті 22 ГПК України передбачено, що
сторони мають право подавати докази,
брати участь у дослідженні доказів,
заявляти клопотання тощо;
обґрунтовувати свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами (ч. 2
ст. 43 ГПК України), якими в силу ст. 32 ГПК
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інших
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Отже, несплатою позивачу вищевказаної
суми боргу з орендної плати в розмірі
34799,10 грн. відповідач порушив умови
вказаного договору, що є недопустимим
згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України. За таких обставин, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
стягнення з відповідача вказаної
заборгованості з орендної плати.

Крім того, як вказує позивач та
підтверджено матеріалами справи, під
час повернення частини майна на
підставі Інструкції щодо повернення
елементів опалубки представниками
позивача та відповідача було виявлено
елементи опалубки, які придатні для
подальшої експлуатації після
виконання ремонтних робіт, про що 12.11.2013
р. відповідно до умов договору складено
акт технічного стану опалубки, що
повертається згідно договору оренди
№13.36 від 05.06.2013 р., відповідно до якого
відповідач зобов'язаний відшкодувати
вартість ремонтних робіт пошкодженого
майна в розмірі 1987,68 грн.

Згідно з п. 5.8. договору у разі
пошкодження або погіршення стану майна
або спеціальної тари, що підлягає
відновленню, орендар зобов'язується
відшкодувати орендодавцю вартість
відновлюваного ремонту, яка
зазначається у відповідному акті.

Факт знищення, пошкодження, або
погіршення стану майна або спеціальної
тари фіксується складанням
двохстороннього акту щодо виявлених
недоліків майна, який підписується
представниками обох сторін. Акт
складається орендодавцем та
підписується уповноваженими
представниками сторін в момент
повернення опалубки. Орендар має право
повернути належним чином затверджений
акт протягом 5 робочих днів з моменту
його складання. Складений акт є
достатньою підставою для
підтвердження факту знищення,
пошкодження або погіршення стану майна
та служить підставою для проведення
відповідного матеріального
відшкодування (п. 5.9 договору).

Відповідно до п. 7.1.13. договору орендар
зобов'язаний відшкодувати орендодавцю
фактичну вартість майна у разі його
втрати, загибелі, пошкодженні або
погіршенні стану (при неможливості
його відновлення) або вартість
відновлювального ремонту (у разі
можливості його відновити) протягом 15
календарних днів з моменту складання
відповідного акту щодо виявлених
недоліків при поверненні майна з
орендного користування.

Виходячи з вказаного, граничний термін
для виконання відповідачем
зобов'язання з оплати відновлювального
ремонту настав 17.12.2013 р., але, як
встановлено судом, зазначена вартість
відновлювального ремонту відповідачем
не сплачена.

При цьому в п. 2.2. договору зазначено, що
закінчення терміну орендних
правовідносин не звільняє відповідача
від обов'язку сплати орендних платежів
у повному обсязі за фактичний термін
перебування майна у відповідача.

Таким чином, загальна сума
заборгованості відповідача по
орендній платі і вартості за
відновлювальні ремонтні роботи
пошкодженого майна складає 36786,78 грн. (34
799,10 грн. + 1987,68 грн.), наявність якої не
спростовано відповідачем.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з
положеннями ст. 20 ГК України.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами
докази в сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями „Дока Україна Т.О.В."
цілком обґрунтовані та відповідають
вимогам чинного законодавства і
фактичним обставинам справи, у зв'язку
з чим підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача та
рішення відбулось на користь позивача,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплаті судового збору,
понесені позивачем при подачі позову,
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями „Дока Україна Т.О.В." до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „БК „Бастіон" про
стягнення 36786,78 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з
обмеженою відповідальністю „БК
„Бастіон" (65070, м. Одеса, вул. Варненська,
27-Б; ; п/р в АБ
„Укргазбанк" м. Київ, МФО 320478) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями „Дока Україна Т.О.В." (04210,
м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, буд.
20-А; ; п/р 393 в КРД АТ
„Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО
322904) заборгованість по орендній платі в
сумі 34799/тридцять чотири тисячі сімсот
дев'яносто дев'ять/грн. 10 коп., вартість
відновлювальних ремонтних робот
пошкодженого майна в сумі 1987/одна
тисяча дев'ятсот вісімдесят сім/грн. 68
коп., витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1827/одна тисяча вісімсот
двадцять сім/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 22.07.2014 р.

Суддя
Петров В.С.