номер провадження справи 32/42/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014
Справа № 908/1579/14

За позовом Приватного підприємства
"Респект" (71112, Запорізька область, м.
Бердянськ, вул. Мелітопольське шосе,
буд. 110/27а, кв. 2)

До відповідача Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в
особі Бердянського відділення
Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" (71100, Запорізька область,
м. Бердянськ, вул. Шевченко,
буд. 4)

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про визнання договору припиненим

Суддя
Колодій Н.А.

Представники сторін:

Від позивача Межуєв С.М.,
довіреність № 1 від 03.09.2014 р.

Від відповідача Мульченко І.В.,
довіреність № 2787 від 18.12.2013 р.

Від третьої особи не з'явився

13.05.2014 р. до господарського суду
Запорізької області звернулось
Приватне підприємство "Респект" з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" в особі
Бердянського відділення Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання
зобов'язання ПП "Респект" за іпотечним
договором № 253 від 15.11.2007 р., укладеного
між Акціонерно - комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк"
(правонаступником якого є ПАТ
"Укрсоцбанк") та приватним
підприємством "Респект" відносно
забезпечення виконання зобов'язань за
договором відновлювальної кредитної
лінії № 35д від 15.11.2007 р., укладеного між
Акціонерно - комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк"
(правонаступником якого є ПАТ
"Укрсоцбанк") та ОСОБА_2, припинити.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 14.05.2014 р. справа
№ 908/1579/14 прийнята
суддею Колодій Н.А. до свого
провадження, справі присвоєно номер
провадження 32/42/14, справа призначена до
розгляду на 11.06.2014 р.

В судовому засіданні 11.06.2014 р., на
підставі ст. 77 ГПК України,
оголошувалась перерва в розгляді
справи до 17.06.2014 р.

Ухвалою суду від 17.06.2014 р., за
клопотанням відповідача строк
розгляду спору було продовжено
відповідно до ст. 69 ГПК України та
оголошено перерву в розгляді справи до
22.07.2014 р.

За письмовим клопотанням
представників позивача та відповідача,
розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 22.07.2014 р. справу
розглянуто, прийнято та оголошено, на
підставі ст. 85 ГПК України, вступну та
резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві та
обґрунтовує їх ст. ст. 15, 16, 559 Цивільного
кодексу України, Постановою Пленуму
ВССУ від 30.03.2012 р. "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" та просить
позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив,
вважає його необґрунтованим та просить
в його задоволенні відмовити з підстав,
викладених у відзиві (долучений до
матеріалів справи).

Третя особа в судове засідання не
з'явилась 22.07.2014 р., але надіслала
заяву, якою повідомила, що проти
позовних вимог не заперечує.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи у їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2007 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 укладено
договір відновлювальної кредитної
лінії № 35д. За умовами договору Банк
надав позичальнику грошові кошти в
розмірі 200000 доларів США зі сплатою 12 %
річних. Кінцевий термін погашення
заборгованості визначений не пізніше
12 листопада 2017 року.

З метою захисту законних прав та
інтересів фізичних та юридичних осіб
при укладанні різноманітних
правочинів та договорів законодавство
передбачає ряд способів, які сприяють
виконанню зобов'язань - способи або
види забезпечення виконання
зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу
України, визначено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за Кредитними
договорами № 34 та № 35 було укладено
іпотечний договір № 253 (з майновим
поручителем) від 15 листопада 2007 року, за
яким Приватне підприємство «Респект»
як поручитель передав в іпотеку банку
нерухоме майно: ціле прибудоване
приміщення, загальною площею 125,2 м2, що
знаходиться в 1 та ціле
убудовано-прибудоване приміщення,
загальною площею 444,4м2, що знаходиться в
АДРЕСА_2.

Іпотечний договір № 253 15.11.2007 р.
посвідчено приватним нотаріусом
Бердянського міського нотаріального
округу Запорізької області - ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 1838.

Позивач мотивуючи позовні вимоги,
посилається на наступні обставини.

В провадженні Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області перебувала справа № 2-4056/2011 за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та
Приватного підприємства «Респект» про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та розірвання кредитного договору.

Судом також встановлено, що 15 листопада
2007 року між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«УКРСОЦБАНК»(правонаступником якого є
ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 укладено
договір відновлювальної кредитної
лінії № 34д. За умовами договору Банк
надав позичальнику грошові кошти в
розмірі 250000 доларів США зі сплатою 12 %
річних. Кінцевий термін погашення
заборгованості визначений не пізніше
12 листопада 2017 року.

Згідно додаткової угоди до договору
про надання відновлювальної кредитної
лінії №34д від 15.11.07 року, укладеної між
банком та позичальником 01 липня 2008
року, сторони домовилися про зміну
додатку № 1 до договору «Тарифи за
послуги по наданню кредитів». Згідно
вказаного додатку до раніше визначених
послуг та розмірів тарифів додано нову
послугу: «За використаний ліміт
кредитної лінії»в розмірі 2,0 %, який
сплачується за формулою у національній
валюті за курсом НБУ.

Відповідно до додаткової угоди № 1 про
внесення змін до договору
відновлювальної кредитної лінії № 34д
від 15.11.07 року, укладеної між банком та
позичальником 16 липня 2010 року, сторони
підтвердили залишок заборгованості та
внесли зміни до умов кредитування: -
встановлено нову процентну ставку за
користування кредитними коштами в
розмірі 12,01% річних; - встановлено новий
кінцевий термін повернення кредитної
заборгованості до 09 листопада 2021 року
(включно); - встановлено новий графік
погашення кредиту.

Згідно додаткової угоди до договору
про надання відновлювальної кредитної
лінії №35д від 15.11.07 року, укладеної між
банком та позичальником 01 липня 2008
року, сторони домовилися про зміну
додатку № 1 до договору «Тарифи за
послуги по наданню кредитів». Згідно
вказаного додатку до раніше визначених
послуг та розмірів тарифів додано нову
послугу: «За використаний ліміт
кредитної лінії»в розмірі 2,0%, який
сплачується за формулою у національній
валюті за курсом НБУ.

Відповідно до додаткової угоди № 1 про
внесення змін до договору
відновлювальної кредитної лінії № 35д
від 15.11.07 року, укладеної між банком та
позичальником 16 липня 2010 року, сторони
підтвердили залишок заборгованості та
внесли зміни до умов кредитування: -
встановлено нову процентну ставку за
користування кредитними коштами в
розмірі 12,01% річних; - встановлено новий
кінцевий термін повернення кредитної
заборгованості до 09 листопада 2021
року(включно); - встановлено новий
графік погашення кредиту.

В зв'язку з укладенням до договорів №
34д та № 35д додаткових угод від
16.07.10 року, між банком, позичальником та
поручителями укладено договір про
внесення змін до іпотечного договору №
253 від 15.11.07 року та додаткову угоду № 1
до договору поруки № 34д/п від 15.11.07 року.

Відповідно до свідоцтва про одруження
НОМЕР_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був
укладений шлюб (актовий запис № 655 від 15
грудня 2004 року).

Відповідно до свідоцтва про смерть
НОМЕР_2 ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 1402 від 21
вересня 2010 року).

Згідно довідки Бердянської державної
нотаріальної контори від 13 лютого 2012
року № 642/02-14 ОСОБА_2 27 вересня 2010 року
подала до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини за законом
після смерті 17 вересня 2010 року її
чоловіка ОСОБА_6 Заведена спадкова
справа № 704/2010. 27 вересня 2010 року ОСОБА_7
- колишня дружина померлого, звернулася
до нотаріальної контори з заявою, що
майно, набуте у шлюбі, є особистою
власністю померлого, як придбане на
його особисті кошти. 17 листопада 2010
року подала заяву про відмову від
прийняття спадщини після смерті свого
сина ОСОБА_6 на користь сина померлого
ОСОБА_8 21 січня 2011 року до нотаріальної
контори надійшла претензія Донецької
обласної філії ПАТ
«Укрсоцбанк»Бердянське відділення,
про наявність заборгованості
померлого ОСОБА_6 у сумі 2041373,28 грн.
станом на 30.12.10 року. 22 лютого 2011 року
ОСОБА_2 подала заяву в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про прийняття спадщини за
законом після смерті 17 вересня його
батька ОСОБА_6 22 лютого 2011 року ОСОБА_2
подала заяву про відміну заяви про
прийняття спадщини. 22 лютого 2011 року
ОСОБА_2подала заяву про відмову від
прийняття спадщини на користь сина
померлого ОСОБА_8, цією ж заявою довела
до відома про відсутність отримувати
свідоцтво про право власності на 1/2
частку у спільному майні подружжя.

Враховуючи викладене, суд дійшов до
висновку, що єдиним спадкоємцем після
смерті ОСОБА_6 є його малолітній син
ОСОБА_8, 18.02.2005 р. Тому, суд вважає, що
обов'язки ОСОБА_6 , який помер, за
кредитним договором № 34д від 15.11.07 року
перейшли до спадкоємця ОСОБА_8, який є
малолітньою дитиною.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області по справі №
2-4056/2011 позов задоволено частково, а
саме договір відновлювальної лінії №
35 д укладений 15 листопада 2007 року
розірвати, стягнуто з ОСОБА_2 на користь
банку заборгованості за кредитним
договором в іншій частині позову
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 20.06.2013 р.
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 16.02.2012 р.
скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2
на користь банку заборгованості та в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки та ухвалено нове
рішення, яким в рахунок погашення
заборгованості перед банком звернути
стягнення на предмет іпотеки на
підставі іпотечного договору. В іншій
частині рішення залишено без змін.

Частиною 4 ст. 35 ГПК України, рішення
суду з цивільної справи, що набрало
законної сили, є обов'язковим для
господарського суду щодо фактів, які
встановлені судом та мають значення
для вирішення спору.

На підставі викладеного позивач
просить суд визнати припиненим
правовідносини у зв'язку зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя та
вважає, що порука у відповідності до
іпотечного договору № 253 від 15
листопада 2007 року припинилася
внаслідок зміни боржника у
зобов'язанні, за якого не поручався ПП
"Респект".

Розглянувши матеріали справи, оцінюючи
подані докази, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно з ст. 129 Конституції України, ст.
4-3 Господарського процесуального
кодексу України судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Приписами ст.ст. 12, 13, 14 ЦК України
встановлено, що особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд, у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.
Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 15,16 ЦК
України, ст.20 ГК України слідує, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання у спосіб та в порядку, що
встановлений договором або законом.

За змістом п.1 ч.1 ст.16 ЦК України одним
із способів захисту цивільних прав
відповідно та інтересів є визнання
права, що в рівній мірі означає як
наявність права, так і його відсутність
або й відсутність обов'язків, а за п.7 ч.2
ст. цієї статті - припинення
правовідношення.

Згідно з ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
іпотеку" визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, а майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника за основним
зобов'язанням - договорами позики,
кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а
також зобов'язання, яке виникає з інших
підстав, виконання якого забезпечене
іпотекою.

Статтею 598 ЦК України визначено, що
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Пунктом 6.2. договору іпотеки
встановлено, що договір набирає
чинності з моменту його нотаріального
посвідчення і діє до припинення
Основного зобов'язання. Дія цього
Договору припиняється з інших підстав
передбачених чинним законодавством
України, зокрема Законом України "Про
іпотеку".

Статтею 575 ЦК України прямо визначено,
що іпотека за своєю правовою природою є
заставою і тому регулюється нормами
параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК
України та спеціальним законом.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про
іпотеку" іпотека має похідний характер
від основного зобов'язання і є дійсною
до припинення основного зобов'язання
або до закінчення строку дії
іпотечного договору.

Підстави припинення права застави
визначені статтею 593 ЦК України, а щодо
іпотеки, як її окремого виду, також і
статтею 17 Закону України "Про іпотеку".

Підстави для припинення іпотеки
встановлені ст. 17 Закону України "Про
іпотеку", згідно якої іпотека
припиняється у разі: припинення
основного зобов'язання або закінчення
строку дії іпотечного договору;
реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону; набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки; визнання іпотечного
договору недійсним; знищення (втрати)
переданої в іпотеку будівлі (споруди),
якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється; з
інших підстав, передбачених цим
Законом.

Із змісту зазначених норм слідує, що
припинення іпотеки в разі припинення
основного зобов'язання презюмується,
тому твердження позивача про те, що
його права як майнового поручителя
підлягають захисту шляхом визнання в
судовому порядку господарських
правовідносин за іпотечним договором
припиненими, є помилковим.

Виходячи із загальних засад
цивільного законодавства та
судочинства, права особи на захист у
суді порушених або невизнаних прав,
рівності процесуальних прав і
обов'язків сторін можна зробити
висновок про те, що в разі невизнання
кредитором права майнового поручителя
на припинення зобов'язання за
іпотечним договором, передбаченого
ст.593 ЦК України, ст.17 Закону України
"Про іпотеку", таке право підлягає
захисту судом за позовом поручителя
шляхом визнання його права на підставі
п.1 ч.1 ст.16 ЦК України.

За таких обставин, на даний час правові
підстави для задоволення вимог про
визнання припиненими зобов'язання за
іпотечним договором відсутні. Вказана
ст. 559 ЦК України не може бути підставою
для задоволення позову, оскільки на
відносини з права застави не
поширюються норми щодо припинення
поруки, так як іпотека за правовою
природою є заставою та регулюється
нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49
ЦК України та спеціальним законом.
Таким чином, позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст., ст. 22, 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Приватного підприємства
"Респект" до Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" в особі
Бердянського відділення Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання
припиненими зобов'язань за іпотечним
договором № 253 від 15.11.2007 року
відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у
відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК
України "24" липня 2014 р.

Суддя
Н.А. Колодій

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.