ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" липня 2014 р.Справа № 916/2727/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

Судді

Зайцева Ю.О.

при секретарі судового засідання
Ошарін
Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Гордузенко Н.Г.
/довіреність №ср-21-681 від 29.07.2014 р./;

Від відповідача: Оляш О.Ю. / довіреність
№9 від 30.12.2013 р./;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Красносільської ради
Комінтерновського району Одеської
області до відповідача публічного
акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
«Одесаобленерго» про стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 10.07.2014 р. Красносільська
рада Комінтерновського району
Одеської області звернулась до
господарського суду Одеської області з
позовом до відповідача публічного
акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
«Одесаобленерго» про стягнення 10 394
грн. 63 коп. недоотриманої орендної
плати.

Ухвалою судді господарського суду
Одеської області Зайцева Ю.О. від 14.07.2014
р. по справі порушено провадження з
призначенням справи до розгляду у
відкритому судовому засіданні.

29.07.2014 р. відповідачем по справі подано
відзив на позовну заяву, відповідно до
змісту якого товариство заперечує
проти обставин, викладених у позові,
просить суд відмовити в повному обсязі.

Також, 29.07.2014 р. відповідачем подано
заяву (вх. ГСОО№2-3115/14) про застосування
строків позовної давності до позовних
вимог про стягнення недоотриманої
орендної плати.

30.07.2014 р. у судовому засіданні після
повернення з нарадчої кімнати було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті 85
ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення, суд встановив:

14 серпня 2007 року між Красносільською
сільською радою Комінтернівського
району Одеської області та ВАТ
«Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго» було укладено договір
оренди земельної ділянки № 03/14/08.

Згідно з п. 2 Договору оренди земельної
ділянки, орендодавець передав, а
орендар прийняв в оренду земельні
ділянки загальною площею 0,4261 га, в тому
числі 0,3230 га - під опорами ЛЕП, 0,1031 га -
під трансформаторними підстанціями на
території Красносільської сільської
ради Комінтернівського району
Одеської області.

Згідно п. 3 на земельних ділянках
знаходяться об'єкти нерухомого майна,
які належать орендодавцю на праві
колективної власності: ЛЕП 10 кВ, ЛЕП 110
кВ, КТП, ЗТП.

Пунктом 5 договору передбачено, що
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок становить 83 558,21 грн., тобто по
19,61 грн. за 1 кв.м.

Відповідно до п.9 орендна плата
вноситься у грошовій формі у розмірі 2
відсотка нормативної грошової оцінки
землі, що становить 1 617,16 грн. в рік. У
розмір орендної плати включені
капітальні витрати на підтримання у
належному стані інженерних мереж.

Відповідно до пп. 2 п. 13 Договору розмір
орендної плати переглядається один раз
на два роки у разі:

- зміни розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів, у тому числі
внаслідок інфляції.

Рішенням Красносільської сільської
ради № 437-V від 20.12.2007 року затверджено
технічну документацію з нормативної
грошової оцінки земель с. Красносілька
Красносільської сільської ради
Комінтерновського району Одеської
області, відповідно до якої позивачу
необхідно було внести зміни до
вищезазначеного договору оренди.

08 листопада 2011 року між сторонами була
укладена додаткова угода до договору
оренди земельної ділянки № 03/14/08 від 14
серпня 2007 року, відповідно до якої
внесено зміни до даного договору в
частині орендної плати за користування
земельними ділянками.

Як вказує позивач, згідно акту
Державної фінансової інспекції в
Одеській області від 15.03.2013 р.,
відповідач протягом періоду з січня 2010
року по листопад 2011 року, в порушення
ст.144 Конституції України, рішення
сесії від 29.12.2007 року № 437-V, рішення від
583-V від 07.10.2008 року, ст.206 Земельного
кодексу України, ст.ст. 276.6, 286.2
Податкового кодексу України, п.9 умов
договору від 14.08.2007 року № 03/14/08,
здійснював оплату орендної плати за
землю у занижених розмірах, а саме: із
розрахунку попередньої (старої)
нормативно-грошової оцінки. Як
наслідок, місцевими бюджетами за
період з 01.01.2010 року по 07.11.2011 року
недоотримано орендної плати у
загальній сумі 10 394,63 грн., у тому числі
сільським бюджетом 7 202,93 грн.( 2010 рік-7
979,24 (с/б - 4 787,54 грн.), 2011 рік-2 415, 39 грн.).

На виконання вимог ДФІ в Одеській
області, Красносільська сільська рада
зверталась до відповідача щодо
усунення вищезазначених порушень
чинного законодавства, шляхом сплати
недоотриманої орендної плати у
загальній сумі 10 394,63 грн. за період з
01.01.2010 року по 07.11.2011 року, але з боку ПАТ
«Енергопостачальна компанія
«Одесабленерго» цього зроблено не
було.

Посилаючись на акт ДФІ в Одеській
області, витяги з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки, рішення
Красносільської сільської ради № 437-V
від 20.12.2007 р., позивач звернувся з
відповідним позовом та просить суд
стягнути з ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» за
період з 01.01.2010 р. по 07.11.2011 р.
недоотриману орендну плату у загальній
сумі 10394 грн. 63 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів (стаття 20
Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

За змістом статей 15, 16 Цивільного
кодексу України, статті 20
Господарського кодексу України та
статті 1 Господарського процесуального
кодексу України, необхідною умовою
застосування судом певного способу
захисту є наявність, доведена
належними у розумінні статті 34
Господарського процесуального кодексу
України доказами, певного
суб'єктивного права (інтересу) у
Позивача та порушення (невизнання або
оспорювання) цього права (інтересу) з
боку Відповідача, а також - належності
обраного способу судового захисту.

Матеріалами справи встановлено, що
правовідносини між сторонами склались
на підставі договору оренди землі №
03/14/08 від 14.08.2007 року.

Відповідно до п. 5 договору нормативну
грошову оцінку орендованих земельних
ділянок визначено у розмірі 83 558,21 грн.
Орендна плата вноситься орендарем у
грошовій формі в розмірі 2 відсотка
нормативної грошової оцінки землі, що
становить 1671,16 гри, нарік (п. 9 Договору).

Згідно приписів ст. 21 Закону України
"Про оренду землі" орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового Кодексу
України). Обчислення розміру орендної
плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором

Статтею 23 Закону України "Про плату за
землю" передбачено, що орендна плата за
земельні ділянки, що перебувають у
власності фізичних та юридичних осіб,
переглядається за згодою сторін.

08.11.2011 року між ВАТ «Одесаобленерго» та
Красносільською сільською радою

було укладено додаткову угоду до
договору № 03/14/08 від 14.08.2007 року, якою
внесено зміни до Договору, зокрема
визначено нормативну грошову оцінку
земельних ділянок у розмірі 570 486,89 грн.
Також додатковою угодою внесено зміни
до п. 9 Договору та зазначено, що орендна
плата вноситься орендарем у грошовій
формі в розмірі З відсотків від
нормативної грошової оцінки землі, що
становить 17114, 61 грн. нарік.

Суд звертає увагу, що відповідно
до положень додаткової угоди від
08.11.2011 року, остання набуває чинності з
моменту державної реєстрації. Державна
реєстрація даної додаткової угоди була
проведена 26.01.2012 року.

У відповідності до ст.ст. 21, 30 Закону
України «Про оренду землі» грошові
зобов'язання щодо сплати орендної
плати у новому розмірі мають бути
застосовані лише з дня реєстрації
додаткових угод. Вищезазначена
позиція, зокрема, відображена в
постанові ВГСУ № 16/101-ПД-10 від 01.02.2011
року.

Таким чином суд дійшов обґрунтованого
висновку, що зобов'язання сплачувати
Красносільській сільській раді
орендну плату у розмірі 17 114,61 на рік у
ПАТ «Одесаобленерго» виникло лише
починаючи з 26.01.2012 року.

Також в обґрунтування свого позову
Красносільська сільська рада
посилається на акт Державної
фінансової інспекції України в
Одеській області №08-11/178 від 15.03.2013
року, в якому зазначено, що ПАТ
«Одесаобленерго» протягом періоду з
січня 2010 року по листопад 2011 року
здійснювача оплату орендної плати за
землю у занижених розмірах, а саме із
розрахунку попередньої (старої)
нормативної грошової оцінки, що стало
наслідком недоотримання місцевими
бюджетами за період з 01.01.2010 року 07.11.2011
року орендної плати у загальній сумі 10
394, 63 грн.

За таких обставин суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Частиною 2 ст.207
Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами), а правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Згідно ст.32, 33 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

При цьому, акт Державної фінансової
інспекції України в Одеській області
№08-11/178 від 15.03.2013 року, яким
обґрунтовано вимоги позивача, є лише
одним із доказів, поряд з іншими,
наявним в матеріалах справи, за яким
суд встановлює обставини справи.
Будь-які дії Державної фінансової
інспекції України в Одеській області
щодо проведення ревізії бюджету
позивача не можуть бути підставою для
стягнення грошових коштів з
відповідача. Крім того, позивач не
вказав правової норми на підставі якої
він вбачає можливість судового захисту
своїх прав в саме такий спосіб.

В цій частині суд приймає до уваги
посилання відповідача на ті обставини,
що ПАТ «Одесаобленерго» нараховувало
та сплачувало орендну плату за 2010-2011 рр.
згідно умов діючого у відповідний
період часу договору та вимог чинного
законодавства України.

Так, відповідно до ст. 206 Земельного
кодексу України використання землі є
платним, а сама плата справляється
відповідно до закону.

Порядок нарахування та сплати плати за
користування землею здійснюється на
підставі Законів України «Про оренду
землі» та «Про плату за землю», а з
01.01.2011р. з. урахуванням вимог
Податкового кодексу України.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про
оренду землі», орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди.

Відповідно до ст. 30 вищезазначеного
закону, зміна умов договору оренди
землі здійснюється за взаємною згодою
сторін, у разі недосягнення згоди щодо
зміни умов. договору оренди землі - спір
вирішується в судовому порядку.

Аналогічне положення кореспондується
і в п. 36 договору № 03/14/08 від 14.08.2007 року.

Так, до набрання чинності Податковим
кодексом України 01.01.2011р., порядок
розрахунку та сплати орендної плати за
вказаним договором здійснювався
відповідно до норм Законів України
«Про оренду землі» та «Про плату за
землю». Відповідно до вказаних
нормативно-правових актів розмір
річної орендної плати за користування
земельними ділянками, що є предметом
оренди за умовами Договору, не може
бути меншим 1% нормативно грошової
оцінки.

Як вже зазначалось, у відповідності до
умов Договору (в редакції до 26.01.2012 року)
розмір річної орендної плати
дорівнював 2% нормативно грошової
оцінки землі. Нормативна грошова
оцінка земельних ділянок на період
2010-2011 рр., згідно п. 5 Договору, складала
83 558,21 грн. При цьому обчислення розміру
орендної плати здійснювалось з
урахуванням індексів інфляції.

З 01.01.2011 р. вступив в дію Податковий
кодекс України, яким у п.п. 288.5 ст. 288
визначено, що розмір орендної плати
встановлюється у договорі оренди, але
річна сума платежу не може бути меншою
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється цим
розділом.

Статтею 274 ПК України визначено, що
ставка податку за земельну ділянку,
нормативно грошова оцінку якої
проведено, встановлюється у розмірі 1%
від її нормативно грошової оцінки.

Виходячи з умов Договору (в редакції до
26.01.2012 року), зокрема встановленого
останнім розміру нормативної грошової
оцінки земельних ділянок, трикратний
розмір земельного податку становить 2
506,74 грн. (83 558,21 грн. * 3% = 2 506,74 грн.)

В той же час ПАТ «Одесаобленерго», за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. сплачено 3
752,97 грн. орендної плати, що перевищує
розмір 3% діючої у той період нормативно
грошової оцінки орендованих земельних
ділянок, а також відповідає як вимогам
Податкового кодексу України так і
умовам Договору.

Факт сплати ПАТ «Одесаобленерго»
вищезазначених платежів зокрема
підтверджується і актом звірки, що був
наданий позивачем.

Положення ст. 632 Цивільного кодексу
України, якою зокрема передбачено, що
ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін, у випадках
передбачених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування, зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
дійшов висновку щодо відсутності
підстав для задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Красносільської
ради Комінтерновського району
Одеської області до відповідача
публічного акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
«Одесаобленерго» про стягнення -
відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст
складено та підписано 04.08.2014 року.

Суддя
Зайцев Ю.О.