КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р. Справа№ 910/11931/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання:
Петренку В.А.,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства ,,Страхова компанія Азов"

на ухвалу господарського суду міста
Києва від 19.06.2014р.

у справі № 910/11931/14 (суддя Капцова Т.П.)

за позовною заявою Приватного
акціонерного товариства ,,Страхова
компанія Азов"

до Приватного акціонерного товариства
,,Українська охоронно - страхова
компанія"

про стягнення 7 808,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
,,Страхова компанія Азов" (далі -
позивач) звернулося в господарський
суд м. Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства ,,Українська
охоронно - страхова компанія" (далі -
відповідач) про стягнення 7 808,67 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 19.06.2014р. позовну заяву повернуто
позивачу без розгляду на підставі п. 5 ч.
1 ст. 63 ГПК України.

Мотивуючи дану ухвалу, суд першої
інстанції послався на порушення
позивачем правил об'єднання вимог в
одній позовній заяві.

Не погодившись із зазначеною ухвалою,
позивач подав апеляційну скаргу, у якій
просить ухвалу господарського суду
міста Києва від 19.06.2014р. у справі №
910/11931/14 скасувати та направити справу
до господарського суду м. Києва для
розгляду спору по суті.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги позивач зазначає, що судом
першої інстанції порушено норми
процесуального права, що викладені в ч.
1 ст. 43 та ч. 1 ст. 58 ГПК України. Зокрема,
скаржник зазначає, що об'єднання вимог
про стягнення за договорами
перестрахування є можливим, тому що
вимоги пред'явлені до одного
відповідача, є однорідними, тобто
такими, що одночасно являють собою
однаковий спосіб захисту права та
мають ті самі чи однорідні підстави
виникнення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.07.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд скарги призначено
у судовому засіданні на 29.07.2014р.

Відзиву на апеляційну скаргу не
надходило.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги, представник відповідача не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, про час та місце розгляду
справи повідомлений своєчасно та
належним чином ухвалою суду від
17.07.2014р., що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 040.

Заяв про відкладення розгляду справи
від відповідача не надходило, у зв'язку
з цим колегія суддів, враховуючи
належне повідомлення відповідача,
вважає за можливе здійснювати
апеляційний перегляд за наявними
матеріалами справи.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Частиною 2 статті 101
ГПК України передбачено, що
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 106 ГПК України апеляційні
скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні докази у
справі, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
оскаржувана ухвала має бути скасована
з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ГПК України в
одній позовній заяві може бути
об'єднано кілька вимог, зв'язаних між
собою підставою виникнення або
поданими доказами.

Під вимогою розуміється
матеріально-правова вимога позову, яка
являє собою його предмет.

Підставою позову є фактичні обставини,
на яких ґрунтується вимога позивача.
Отже, об'єднані вимоги повинні виникати
з тих самих фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов в цілому.

Як вбачається з матеріалів апеляційної
скарги, позовна заява мотивована тим,
що між 25.07.2011р. позивачем та
відповідачем було укладено договір про
співробітництво в галузі
факультативного перестрахування та
ретроцессії № ФП.11-003, предметом якого є
основоположні та загальні умови
перестрахування та ретроцессії
страхових ризиків, що взаємно
передаються та приймаються сторонами
на факультативній (необов'язковій)
основі, а також основні взаємні права і
обов'язки сторін, пов'язані з передачею
та прийняттям страхових ризиків в
перестрахування або ретроцессію.

Пунктом 1.7 даного договору сторони
погодили, що на підставі та на умовах
цього договору сторони укладають
конкретні договори перестрахування.
Кожний договір перестрахування
укладається на умовах цього договору,
якщо інше прямо не зазначено в ньому.

Тобто, укладений договір визначає
загальні умови виникнення відповідних
зобов'язань сторін по ризиках,
переданих по конкретних договорах
перестрахування, що є його невід'ємною
частиною.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що в порушення
укладеного договору про
співробітництво в галузі
факультативного перестрахування та
ретроцессії № ФП.11-003 від 25.07.2011р. та
конкретних договорів перестрахування,
відповідач не виконує свої договірні
зобов'язання щодо сплати своїх частин
страхового відшкодування в межах
прийнятого на себе утримання за
страховими випадками за укладеними
договорами перестрахування, а саме:

- договором перестрахування №42100/30
від 19.04.2013р.;

- договором перестрахування №41887/30
від 15.03.2013р.;

- договором перестрахування №44960/30
від 28.11.2013р.

Суд першої інстанції в оскаржуваній
ухвалі зазначив, що позивач об'єднав у
позовній заяві вимоги за трьома
вказаними самостійними договорами, за
якими застраховано майнові інтереси
різних страхувальників, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням різними транспортними
засобами. Також суд дійшов висновку, що
об'єднання вимог по вищевказаним
договорам в одній позовній заяві
суперечить правилам статті 58 ГПК
України, оскільки заявлені вимоги за
кожним з окремих договорів та кожним з
окремих страхових випадків не
пов'язані ані підставами виникнення,
ані поданими доказами.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду першої інстанції помилковим з
огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо,
зокрема, порушено правила поєднання
вимог або об'єднано в одній позовній
заяві кілька вимог до одного чи кількох
відповідачів і сумісний розгляд цих
вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і
взаємовідносин сторін чи суттєво
утруднить вирішення спору.

Відповідно до п. 3.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. ,,Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" позивач має право
об'єднати в одній позовній заяві кілька
вимог, пов'язаних між собою підставою
виникнення або поданими доказами.

Однорідними можуть вважатися позовні
заяви, які, пов'язані з однорідними
позовними вимогами і водночас подані
одним і тим же позивачем до одного й
того самого відповідача (чи
відповідачів) або хоча й різними
позивачами, але до одного й того ж
відповідача. Однорідними ж позовними
вимогами є такі, що виникають з одних і
тих самих або з аналогічних підстав і
водночас пов'язані між собою одним і
тим самим способом захисту прав і
законних інтересів.

Договір про співробітництво в галузі
факультативного перестрахування та
ретроцессії № ФП.11-003 від 25.07.2011р. є
єдиною підставою виникнення
зобов'язань у сторін, а договори
перестрахування укладені на виконання
умов вказаного договору та визначають
лише частину умов конкретних
зобов'язань, що сторони беруть на себе.

Крім того, у назві кожного з трьох
договорів перестрахування зазначено:
,,Настоящий договор является
неотъемлемой частью договора о
сотрудничестве по факультативному
перестрахованию и ретроцессиии
№ ФП.11-003 от 25.07.2011г.".

За таких обставин колегія суддів не
вбачає у даному випадку порушення
позивачем правил об'єднання позовних
вимог в розумінні п.5 ч. 1 ст. 63 ГПК
України.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
приймаючи оскаржувану ухвалу, допустив
неправильне застосування норм
процесуального права, а тому ухвала
господарського суду м. Києва від
19.06.2014р. у справі № 910/11931/14 має бути
скасована, а справу слід передати на
розгляд місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими, а тому апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 34, 43, 49, 58, 99, 101, 103 - 106 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства ,,Страхова
компанія Азов" на ухвалу
господарського суду м. Києва від
19.06.2014р. у справі № 910/11931/14 задовольнити.

2. Скасувати ухвалу господарського суду
м. Києва від 19.06.2014р. у справі № 910/11931/14.

3. Справу № 910/11931/14 передати на розгляд
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
Г.А. Жук

А.О. Мальченко

Повний текст складено та підписано
30.07.2014р.