ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

24.07.14 № 910/14927/14. Суддя Цюкало Ю.В.,
розглянувши позовні матеріали
Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг" про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява №750/07 від 17.07.2014 Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг" про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню.

Подана Державним підприємством з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною позовна заява
№750/07 від 17.07.2014 не відповідає вимогам
розділу VIII Господарського
процесуального кодексу України, а тому
підлягає поверненню з посиланням на ст.
63 Господарського процесуального
кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України суддя
повертає позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду, якщо не подано
доказів надсилання відповідачеві
копії позовної заяви і доданих до неї
документів.

Відповідно до ст. 56 Господарського
процесуального кодексу України
позивач, прокурор чи його заступник
зобов'язані при поданні позову
надіслати сторонам копії позовної
заяви та доданих до неї документів
відповідно до кількості відповідачів
та третіх осіб листом з описом
вкладення.

Згідно п. 2 ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Як випливає з вимог ч.1 ст. 56
Господарського процесуального кодексу
України, обов'язок позивача направити
відповідачу копії доданих до позовної
заяви документів не залежить від того
чи є у наявності у відповідача дані
документи.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Правил надання послуг поштового
зв'язку від 05.03.09 р. № 270 розрахунковим
документом, що підтверджує факт
надання послуг поштового зв'язку є
документ встановленої відповідно до
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" форми і змісту
(касовий чек, розрахункова квитанція
тощо).

Згідно з п.п. 59, 61 Постанови Кабінету
Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 "Про
затвердження Правил надання послуг
поштового зв'язку" внутрішні поштові
відправлення з оголошеною цінністю з
описом вкладення подаються для
пересилання відкритими для перевірки
їх вкладення. У разі приймання
внутрішніх поштових відправлень з
оголошеною цінністю з описом вкладення
бланк опису заповнюється відправником
у двох примірниках. Працівник
поштового зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля. Один примірник опису
вкладається до поштового відправлення,
другий видається відправникові. На
примірнику опису, що видається
відправникові, працівник поштового
зв'язку повинен зазначити номер
поштового відправлення. За бажанням
відправника на примірнику опису, що
вкладається до поштового відправлення,
вартість предметів може не
зазначатися.

З сукупного аналізу наведених вище
норм вбачається, що належним доказом
відправлення відповідачеві позовної
заяви та доданих до неї документів є
опис вкладень в поштовий конверт та
документ, що підтверджує надання
поштових послуг (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо) надані в
оригіналі.

Такі приписи згаданих норм мають на
меті забезпечення, як конституційних
засад змагальності сторін та рівності
усіх учасників процесу перед законом і
судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції
України), так і аналогічних приписів
ст.ст.4-2, 4-3 Господарського
процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної
заяви до розгляду та порушення
провадження у справі суд має бути
впевненим у тому, що зазначені засади
не були порушені заявником позову.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач в якості доказів направлення
відповідачу та третій особі копії
позовних матеріалів, надав фіскальний
чек №7891 від 18.07.2014 з описом вкладення у
цінний лист від 18.07.2014, та фіскальний
чек №7885 від 18.07.2014 з описом вкладення у
цінний лист від 18.07.2014.

З наданих описів вбачається, що
відповідачу та третій особі було
направлено копію позовної заяви з
додатками на 10-ти аркушах, втім
вичерпного переліку документів, які
були направлені відповідачу заявником
не зазначено, що позбавляє суд
можливості перевірити факт дотримання
заявником вимог ст. 56 ГПК України та
достовірно встановити факт
направлення відповідачу саме доданих
до позовної заяви документів, а не
іншої кореспонденції.

Крім того, до Господарського суду міста
Києва подано позовні матеріали на 32
аркушах, в той час як направлено
учасникам судового процесу позовні
матеріали лише на 10 аркушах. З
наведеного вбачається, що сторонам у
справі було направлено не всі
документи, подані до Господарського
суду міста Києва.

Зазначені обставини є суттєвими,
оскільки нормами ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено право відповідача після
одержання ухвали про порушення
провадження у справі надіслати суду
відзив на позовну заяву, тоді як у
даному випадку відповідач
позбавляється можливості підготувати
обґрунтовані заперечення на позовну
заяву, з урахуванням усіх обставин, на
які посилається позивач та поданих ним
доказів.

Також, суд зазначає, що згідно
позовної заяви №750/07 від 17.07.2014,
позивач просить суд визнати виконавчий
напис зареєстрований в реєстрі за
номером №4125 від 07.07.2014 таким, що не
підлягає виконанню.

Втім з описів вкладення у цінні листи
вбачається, що на адресу відповідача
було направлено копію позовної заяви
про визнання виконавчого напису
зареєстрованогов реєстрі за номером
№4123 від 07.07.2014 таким, що не підлягає
виконанню, а третій особі направлено
копію позовної заяви про визнання
виконавчого напису зареєстрованого в
реєстрі за номером №4111 від 07.07.2014 таким,
що не підлягає виконанню.

З наведеного вбачається, що
відповідачу та третій особі було
направлено іншу позовну заяву, аніж ту,
яка подана до Господарського суду
міста Києва (№750/07 від 17.07.2014).

Також, суд наголошує на наступному.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити
найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за
його наявності для фізичних осіб)
сторін, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання
(для фізичних осіб), ідентифікаційні
коди суб'єкта господарської діяльності
за їх наявності (для юридичних осіб) або
індивідуальні ідентифікаційні номери
за їх наявності (для фізичних осіб -
платників податків).

Як визначено ст. 93 Цивільного кодексу
України місцезнаходженням юридичної
особи є адреса органу або особи, які
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступають
від її імені. Відомості про
місцезнаходження юридичної особи
включаються до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців (ст. 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців").

Згідно абз. 6 п.п. 3.1 п. 3 постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадках, передбачених статтею 56 ГПК
України, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

З позовних матеріалів вбачається, що
копію позовної заяви з додатками
направлено на наступну адресу
відповідача: 01033, м. Київ, вул. Жилянська,
буд. 43. Третій особі позовні матеріали
було направлено за адресою 02088, м. Київ,
вул. Антоновича (Горького), буд. 47, офіс
28.

Однак, позивачем не вказано на жодне з
джерел (відповідні довідки з ЄДРПОУ,
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних осіб-підприємців
тощо), з яких він отримав дані про
належність відповідачу та третій особі
саме вказаних у позовній заяві адрес.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо не подано доказів сплати судового
збору у встановлених порядку та
розмірі.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 57 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що до позовної заяви
додаються документи, що підтверджують
сплату судового збору у встановленому
порядку і розмірі.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління Національного
банку України № 22 від 21.01.2004 р., платіжне
доручення оформляється платником за
формою, наведеною в додатку 2 до цієї
Інструкції, згідно з вимогами щодо
заповнення реквізитів розрахункових
документів, що викладені в додатку 8 до
цієї Інструкції, та подається до банку,
що обслуговує його, у кількості
примірників, потрібних для всіх
учасників безготівкових розрахунків.

В якості доказу сплати судового збору
за подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру
позивачем надано платіжне доручення
№8213876 від 18.07.2014 на суму 1 218,00 грн.

Згідно п. 2.21 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7, платіжне доручення на безготівкове
перерахування судового збору,
квитанція установи банку про прийняття
платежу готівкою додаються до позовної
заяви (заяви, скарги) і мають містити
відомості про те, яка саме позовна
заява (заява, скарга, дія) оплачується
судовим збором.

Відповідно реквізитів "призначення
платежу" платіжного доручення №8213876
від 18.07.2014 дана позовна заява жодним
чином не ідентифікована, тобто не
визначені реквізити позовної заяви
(дата, номер), оскільки в "Призначенні
платежу" не зазначено, що судовий збір
сплачений саме за подання позовної
заяви №750/07 від 17.07.2014, а не будь-якої
іншої позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, позовна
заява не може бути прийнята до розгляду
та підлягає поверненню на підставі ст.
63 Господарського процесуального
кодексу України, після чого заявник не
позбавлений права повторно звернутись
з позовною заявою до господарського
суду в загальному порядку.

Відповідно до п. 3.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", недодержання вимог
статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини
першої статті 57 Господарського
процесуального кодексу України щодо
форми, змісту і додатків до позовної
заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 Господарського
процесуального кодексу України.

Також, суд звертає увагу позивача на те,
що копії всіх документів, що додані до
позовної заяви мають бути завірені
належним чином відповідно до п. 5.27
Національного стандарту України ДСТУ
4163-2003 "Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації" (затверджена наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
р. №55), яким визначено, що відмітку про
засвідчення копії документа складають
зі слів "згідно з оригіналом", назви,
посади, особистого підпису особи, яка
засвідчує копію, її ініціали та
прізвища, дати засвідчення копії і
проставляють нижче реквізиту підпис.

Як вбачається з матеріалів справи,
документи додані до позовної заяви
завірені головним фахівцем ОСОБА_1,
однак докази наявності повноважень у
ОСОБА_1 на завіряння вказаної позовної
заяви в матеріалах справи відсутні.

Право на представництво юридичної
особи пов'язано не з конкретною
фізичною особою, а з наявністю акта
органу управління юридичної особи,
котрим ця юридична особа наділяє
посадову особу повноваженнями вчиняти
певні юридичні дії.

Відповідно до положень ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законодавством та установчими
документами, через свого представника.
Керівники підприємств та організацій,
інші особи, повноваження яких
визначені законодавством або
установчими документами, подають
господарському суду документи, що
посвідують їх посадове становище.

Враховуючи вищевикладене, позовна
заява не може бути прийнята до розгляду
та підлягає поверненню для усунення
допущених порушень, після чого заявник
не позбавлений права повторно
звернутись з позовною заявою до
господарського суду в загальному
порядку (ч. 3 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України).

Керуючись ч. 1, п. 4, 6 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Лізинг" про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню і додані до неї
документи заявникові без розгляду.

Суддя
Ю.В. Цюкало