м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
До Фізичної особи-підприємця
Про стягнення 45 101,21 грн.
Суддя: Картавцева Ю.В.
від позивача Жувака О.В. -
представник (дов. № 1/13 від 01.01.2013 р.)
від відповідача не з'явився
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Асортимент" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення
заборгованості за договором поставки
чужими коштами, 1244,87 грн. - збитків від
інфляції, 270,65 грн. - три відсотки
Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем
зобов'язання по сплаті поставленого
позивачем товару, відповідно до умов
укладеного між сторонами договору №
293/13 від 06.08.2013 р., внаслідок чого виникла
Також, крім суми основної
заборгованості позивач просить
коштами, 1244,87 грн. - збитків від
інфляції, 270,65 грн. - три відсотки річних.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.06.2014 р. порушено провадження
призначено на 21.07.2014 р.
Представник відповідача у судове
засідання 21.07.2014 р. не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
У зв'язку з нез'явленням в судове
засідання представника відповідача,
невиконанням вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі, суд,
відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 28.07.2014 р., про що виніс
Представник відповідача у судове
засідання 28.07.2014 р. повторно не з'явився,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається сторонам за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Поштові відправлення з ухвалами
Господарського суду міста Києва №
910/12661/14 від 25.06.2014 р. про порушення
провадження у справі та від 21.07.2014 р.
були направлені відповідачу за
адресою, вказаною у позовній заяві (02154,
АДРЕСА_1), яка відповідає адресі
місцезнаходження відповідача згідно з
інформацією з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

За наведених обставин та з урахуванням
приписів ст. 64 ГПК України, вважається,
що ухвала про порушення провадження у
справі, так само, як і ухвала від 21.07.2014
р. вручені відповідачу належним чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо
поважності причин відсутності
відповідача в судових засіданнях 21.07.2014
р. та 28.07.2014 р. від останнього до суду не
надходило.

Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу та, відповідно до п. 2
ч. 1 названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів. Однак стаття 77
ГПК України встановлює не обов'язок
суду відкласти розгляд справи, а
визначає лише право суду при наявності
зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
28.07.2014 р. та за відсутності представника
відповідача, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в
судовому засіданні 28.07.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгова компанія
«Асортимент» (далі - постачальник,
позивач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
покупець, відповідач) був укладений
договір поставки № 293/13 від 06.08.2013 р.
(далі-Договір).

Згідно п. 1.1 Договору, постачальник
зобов'язується у встановлений
Договором строк відповідно до заявок
покупця передати продукти харчування
(товар) у власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах цього Договору.

Товар відвантажується покупцю зі
складу постачальника за цінами,
визначеними у специфікації або
накладній, що є невід'ємним додатком до
цього договору (п. 2.1.).

За змістом п.п. 5.1., 5.2., 5.4. Договору,
здавання-прийом товару за кількістю та
якістю проводиться уповноваженими на
те представниками сторін на складі
покупця. Постачальник зобов'язаний
надати покупцеві разом з товаром всі
належні супровідні документи на товар,
зокрема видаткову накладну, податкову
накладну, сертифікати відповідності,
посвідчення якості, а у разі
необхідності висновки державної
санітарно-гігієнічної експертизи,
ветеринарні дозволи тощо. Підписання
покупцем видаткової накладної
постачальника підтверджує факт
отримання покупцем повного комплекту
належних супровідних документів на
товар. При цьому, підписання покупцем
товарної накладної означає у нього
відсутність будь-яких претензій,
зокрема по кількості і якості
прийнятого товару.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2., 6.3., 6.5.
Договору, сторони погодили, що ціна
товару за кожну окрему поставку
вказується у товарних і податкових
накладних. Оплата здійснюється у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок постачальника. При ц ому,
покупець сплачує постачальнику
вартість товару протягом 7 календарних
днів з дати його поставки. Товар
вважається оплаченим з моменту
надходження коштів за нього на рахунок
постачальника.

Згідно з п. 7.2. Договору, за несвоєчасну
оплату покупець сплачує постачальнику
пеню у розмірі 0,1 % від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу до моменту
погашення заборгованості у повному
обсязі, тобто за весь період
заборгованості. У випадку затримки
оплати вартості товару на строк, що
перевищує 30 днів, покупець додатково
сплачує постачальнику штраф у розмірі
20% від вартості неоплаченого в строк
товару.

Зі змісту п. 7.3. Договору вбачається, що
за порушення строків платежу
постачальник додатково має право
вимагати у покупця сплату 0,5% від суми
боргу за кожний день прострочення
платежу, що є платою за користування
чужими коштами згідно зі ст. 536 та ч. 2 ст.
625 ЦК України. Проценти сплачуються за
весь період прострочення платежу.

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав належним чином, в
підтвердження чого надано оформлені
належним чином наступні видаткові
накладні № Ав-0648 від 07.08.2013 р. на суму 3
039, 53 грн., № Ав-0649 від 07.08.2013 р. на суму 3
670, 50 грн., № Ав-0650 від 07.08.2013 р. на суму 2
301, 06 грн., № Ав-0829 від 07.08.2013 р. на суму 785,
74 грн., № Ав-0830 від 07.08.2013 р. на суму 178, 12
грн., № Ав-0831 від 07.08.2013 р. на суму 602, 12
грн., № Ав-0832 від 07.08.2013 р. на суму 179, 58
грн. - загалом на суму 10 756, 65 грн. Дані
видаткові накладні підписані
сторонами та скріплені їх печатками.

Як вбачається із матеріалів справи,
18.03.2014 р. відповідачем було оплачено
частково видаткову накладну № Ав-0831
від 07.08.2014 р. у сумі 100,00 грн., що
підтверджується банківською випискою
по рахунку позивача.

Водночас в порушення умов Договору,
відповідачем обов'язок щодо оплати за
поставлений позивачем товар у повному
обсязі не виконано, а саме в сумі 10 656, 65
грн., доказів іншого суду не надано, у
зв'язку з чим, станом на день подання
позову у відповідача утворилась сума
основної заборгованості за Договором
перед Позивачем в розмірі 10 656, 65 грн.,
оскільки останнім днем сплати вартості
поставленого товару, враховуючи
7-денний строк для здійснення
розрахунку, передбачений п. 6.3.
Договору, є 14.07.2013 р.

Крім суми основного боргу позивач
ставить вимогу про стягнення 16464,52 грн. -
пені, 16464,52 грн. - плати за користування
чужими коштами, 1244,87 грн. - збитків від
інфляції, 270,65 грн. - трьох відсотків
річних

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника позивача, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення договору
поставки №293/13 від 06.08.2013 р. між
сторонами виникли цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини
сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язанням є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 Цивільного кодексу
України).

Отже, факт порушення відповідачем
договірних зобов'язань судом
встановлено.

Таким чином, вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості в розмірі 10 656, 65 грн.
обґрунтовані та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3%
річних відносно основної
заборгованості у розмірі 10 656, 65 грн.
складає 270, 65 грн., сума збитків від
інфляції становить 1 244, 87 грн. та
нараховується за період з 15.08.2013 р. по
19.06.2014 р. (розрахунок в матеріалах
справи). Контррозрахунку суми 3% річних
та інфляційних збитків відповідачем
суду не надано. Розрахунок 3% річних та
інфляційних збитків відповідає
матеріалам справи та чинному
законодавству.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних у розмірі 270, 65 грн.
та інфляційних збитків в розмірі 1 244, 87
грн. підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з відповідача пені, то суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 7.2. Договору, за несвоєчасну
оплату покупець сплачує постачальнику
пеню у розмірі 0,1 % від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу до моменту
погашення заборгованості у повному
обсязі, тобто за весь період
заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу
України пенею визнається неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Так, момент прострочення виконання
зобов'язання з оплати вартості
поставленого товару судом встановлено
(15.08.2013 р.).

Згідно розрахунку позивача сума пені
становить 16 464, 52 грн. та обчислюється з
15.08.2013 р. по 19.06.2014 р.

Перевіривши розрахунок позивача,
враховуючи встановлені Законом
обмеження стосовно неможливості
перевищення подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (за період з 15.08.2013 р. по 19.06.2014 р. -
відповідно до п. 7.2. Договору), суд
зазначає, що до стягнення підлягає сума
1 288, 43 грн., а тому позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню
частково, а саме у вказаній сумі.

Стосовно стягнення з відповідача плати
за користування чужими коштами, суд
зазначає таке.

Зі змісту п. 7.3. Договору вбачається, що
за порушення строків платежу
постачальник додатково має право
вимагати у покупця сплату 0,5% від суми
боргу за кожний день прострочення
платежу, що є платою за користування
чужими коштами згідно зі ст. 536 та ч. 2 ст.
625 ЦК України. Про центи сплачуються за
весь період прострочення платежу.

При цьому, відповідно до ст. 536 ЦК
України, за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Так, сторонами Договору погоджено, що
такий розмір процентів за користування
чужими коштами за прострочення платежу
за поставлений відповідно до Договору
товар становить 0,5%.

Перевіривши розрахунок позивача плати
за користування чужими коштами
відносно заявленої основної
заборгованості у розмірі 10 656, 65 грн. (16
464, 52 грн.), суд зазначає, що вказаний
розрахунок відповідає матеріалам
справи та чинному законодавству.

За таких обставин, вимога про стягнення
16 464, 52 грн. в якості плати за
користування чужими грошовими коштами
задовольняється в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, відповідач доказів
спростування обставин, повідомлених
позивачем, не надав.

За таких обставин, позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати позивача по
сплаті судового збору покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 33, 49,
82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (02154, АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова компанія
«Асортимент» (02100, м. Київ, вул.
Попудренка 22; ідентифікаційний код
31455995) основний борг у розмірі 10 656
(десять тисяч шістсот п'ятдесят шість)
грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 270 (двісті
сімдесят) грн. 65 коп., суму збитків від
інфляції в розмірі 1 244 (одна тисяча
двісті сорок чотири) грн. 87 коп., пеню у
розмірі 1 288 (одна тисяча двісті
вісімдесят вісім) грн. 43 коп., плату за
користування чужими коштами у розмірі
16 464 (шістнадцять тисяч чотириста
шістдесят чотири) грн. 52 коп. та судовий
збір у розмірі 1 212 (одна тисяча двісті
дванадцять) грн. 23 коп.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 29.07.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева