ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 р.
Справа № 923/530/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом-Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Херсон

до-Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВІС", м.Херсон

про усунення перешкод у користуванні
об'єктом оренди шляхом надання
безперешкодного доступу до об'єкта
оренди

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Салівонський О.М.,
представник за дорученням від 25.04.2014 р.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(позивач) звернувся до господарського
суду Херсонської області з позовною
заявою до ТОВ "АВІС"(відповідач) про
зобов'язання відповідача не чинити
перешкоди у користуванні об'єктом
оренди шляхом надання безперешкодного
доступу до об'єкта оренди на підставі
договору оренди від 01.06.2012 року.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог, в судове засідання не
прибув, хоча був повідомлений належним
чином, про що свідчить відповідний
штамп суду з відміткою про відправку
документу на звороті примірника всіх
ухвал суду, який містить вихідний
реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
ухвали, дату відправки, підпис
працівника суду, яким вона здійснена.

Як зазначив Вищий господарський суд
України у п.19 Інформаційного листа від
13.08.08р. № 01-8/482 "Про деякі питання
застосування норм господарського
процесуального кодексу України", "…
дана відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам та іншим учасникам
судового процесу.

Представник відповідача проти позову
заперечує з підстав, викладених у
відзиві.

З огляду на вищевказане, відповідно до
ст. 75 ГПК України справа розглядається
за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
суд -

в с т а н о в и в:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «АВІС» (орендодавець,
відповідач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар,
позивач) було укладено договір оренди
від 01.06.2012 року (далі - договір), за
умовами якого орендодавець передає, а
орендар бере у тимчасове володіння
об'єкт оренди: літню площадку кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», яке знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, загальною площею 288
кв.м.

Договір підписаний сторонами без
зауважень, скріплений печаткою.
Протягом дії Договору в нього не
вносилися зміни та доповнення.

Відповідно до ч. 1 статті 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно приписів ст.795 ЦК України
передання наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором.

Позивач посилається на те, що
відповідачем чиняться перешкоди у
користуванні об'єктом оренди, орендар
не допускається на літню площадку,
ключі для відкриття літної площадки
протиправно не надаються орендодавцем.
Крім того, позивач не має доступу до
належного йому майна, що знаходиться на
цій літній площадці. Вищевикладене
позивач підтверджує актами про чинення
перешкод і ненадання доступу до об'єкта
оренди від 01.03.2014 р. та від 10.03.2014 р.

До позовної заяви позивачем надано
лист директора ТОВ «Авіас», датований
березнем 2014 р., в якому відповідач
(орендодавець) повідомляє позивача
(орендаря) про розірвання договору
оренди з 14.04.2014 р. В листі ТОВ «АВІАС»
від 26.03.2014 р. (а.с.23) орендодавець
стверджує, що майно орендарю не
передавалось, тому договір вважається
неукладеним.

Пунктом 3.2. договору сторони
передбачили призначення своїх
представників у двосторонню комісію та
передачу об'єкта оренди протягом
одного року з моменту підписання
договору.

Суду ні позивач ні відповідач не надали
акту приймання-передачі об'єкту оренди.

Пунктом 5.1. договору сторони погодили
розмір орендної плати - 500,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд
намагався з'ясувати, яким чином
сплачувалась орендна плата за об'єкт
оренди з моменту укладення договору, -
позивач належних доказів не надав.

Суд констатує, що в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
обставин користування позивачем
об'єктом оренди.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
необґрунтованістю та недоведеністю. На
думку суду, позивачем не доведено
належними доказами порушення його
прав.

Суд також звертає увагу позивача на те,
що вважаючи свої права порушеними, він
зобов'язаний обрати спосіб захисту
порушеного права, що відповідає нормам
статті 20 ГК України, відповідно до якої
права та законні інтереси зазначених
суб'єктів захищаються шляхом: визнання
наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Аналогія вказаної норми відтворена у
статті 16 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивачем неправильно обрано спосіб
захисту його права, який не
передбачений статтею 16 ЦК України та
статтею 20 ЦК України.

З огляду на неявку представника
позивача, суд зазначає, що в силу статті
22 Господарського процесуального
кодексу України сторони мають право
брати участь в господарських
засіданнях. Сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють в межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, подають господарському
суду документи, що посвідчують їх
посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.

Відповідно до ст.77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 ГПК
України, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на
підставі ст.77 ГПК України розгляду
справи у разі нез'явлення представника
сторони за викликом господарського
суду є правом, а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо причини
неявки є поважними та обґрунтованими,
та неявка представника сторони
перешкоджає вирішенню спору в даному
судовому засіданні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. За приписами статті 43 ГПК
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для розгляду справи та ухвалення
законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На підставі вищевикладених норм права
та керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК
України, - суд

в и р і ш и в:

1.В задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Повне рішення складено 19.06.2014 р.

Суддя
В.В.Литвинова