ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року Справа № 2/1/921-1/2013/1 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.,суддів
:Грека Б.М., - (доповідача у справі),
Кривди Д.С.розглянувши у відкритому
судо-вому засіданні касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

на постановуЛьвівського апеляційного
господарського суду від 12.05.14

у справі№ 2/1/921-1/2013/1господарського
судуТернопільської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"доПублічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації
"Тернопільгаз"проскасування рішенняза
участю представників
від:позивачаБережок С.І. (дов. від
18.04.14)відповідачаЛовчук М.В. (дов. від
03.01.14)

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Тернопільської
області з позовом про стягнення із
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільгаз" 12085193,52 грн.
заборгованості, 223302,12 грн., 2265746,50 грн.
пені та 533535,64 грн. 3% річних.

Справа розглядалася судами
неодноразово. За результатом
останнього нового розгляду рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 19.03.14 (суддя Андрушків Г.З.),
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 12.05.14 (колегія
суддів у складі: головуючого-судді
Михалюк О.В., суддів: Новосад Д.Ф.,

Мельник Г.І.), визнано недійсним п.7.2
договору № 14/20789/11 від 30.09.11 на
купівлю-продаж природного газу,
укладеного між сторонами в частині
того, що неустойка нараховується
продавцем протягом шести місяців, що
передують моменту звернення з вимогою,
претензією, позовом; позов задоволено
частково, стягнуто з ПАТ "Тернопільгаз"
на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
214598,32 грн. пені; в позові в частині
стягнення 1943848,78 грн. пені відмовлено.
При цьому суди дійшли висновку, що пеня,
належна до стягнення підлягає
зменшенню на 67 % у зв'язку із складним
матеріальним станом боржника.

Частково не погоджуючись із рішенням
та постановою (в частині зменшення
розміру пені), позивач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати в частині зменшення розміру
пені. Свої доводи скаржник обґрунтовує
прийняттям зазначених актів з
порушенням норм матеріального права
(ст.233 ГК України, ст.ст.549-552 ЦК України)
та процесуального права (ст.ст.42, 43, 83-84
ГПК України). В решті судові акти не
оскаржуються, а тому Вищим
господарським судом України не
перевіряються та підлягають залишенню
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, 30.09.11 між сторонами
укладений договір № 14/2089/11
купівлі-продажу природного газу. На
виконання умов цього договору,
постачальник (позивач) протягом
жовтня-грудня 2011 року, січня-лютого 2012
року поставив, а відповідач (споживач)
отримав природний газ на загальну суму
104246908,09 грн. Свої зобов'язання щодо
оплати відповідач виконував
неналежним чином (зі значними
затримками), але станом на день
розгляду справи, заборгованість
сплачено у повному обсязі.

Судами перевірений розрахунок пені, та
визнано його необґрунтованим. Сума
пені перерахована судами з врахуванням
ч.6 ст.232 ГК України, та клопотання
відповідача про застосування строку
позовної давності, обґрунтованою
визнана сума пені 985925,90грн. З
врахуванням приписів ст. 551 Цивільного
кодексу України, суди зменшили пеню,
належну до стягнення на 67%, що складає
321897,72 грн. та (з врахуванням раніше
стягнутої суми 107299,40 грн.) достягнули з
відповідача 214598,32 грн. пені.

Суди, зменшуючи заявлену до стягнення
неустойку, взяли до уваги те, що основна
сума заборгованості станом на день
розгляду справи за поставлений
природний газ сплачена повністю;
основним видом діяльності товариства є
транспортування та постачання
природного газу за регульованим
тарифом за встановленими НКРЕ України
цінами. Інших джерел прибутку, окрім
дольового відщеплення за надані
послуги для ПАТ "Тернопільгаз" не існує;
заборгованість за використаний
природний газ перед позивачем виникла
в зв'язку з дебіторською
заборгованістю кінцевих споживачів, в
тому числі, підприємств комунальної
теплоенергетики та бюджетних установ і
організацій, які в силу неналежного
державного фінансування несвоєчасно
проводили розрахунки перед
відповідачем, що свідчить про часткову
відсутність вини товариства в
простроченні оплати; відповідач не
впливає на вартість газу, тариф на його
транспортування та постачання, а також
на порядок проведення розрахунків з
ПАТ "Національна комерційна компанія
"Нафтогаз України".

Колегія суддів Вищого господарського
суду України підтримує правову позицію
судів з огляду на наступне. Відповідно
до положень ч.1,3 ст.509, ст.ст.526, 629 ЦК
України, зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Кодексом також передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 Кодексу). Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (ч.3 ст.551 Кодексу). В
даному випадку договором між сторонами
передбачено стягнення пені в
максимальному розмірі.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1-2
ст.627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права, суд має право її
зменшувати. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Зі змісту
наведених норм випливає, що при
вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. В даному випадку судами
дотриманий баланс інтересів сторін та
правомірно зменшено розмір неустойки.
Тому судові акти підлягають залишенню
без змін, а скарга - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення, постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 12.05.14 у справі
№2/1/921-1/2013/1 залишити без змін.

Головуючий - суддя В. І.
Дерепа

Судді Б. М. Грек

Д.С. Кривда