ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р.
Справа № 922/4543/13

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя
Лакіза В.В. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Литвиновій К.О.,

за участю представників сторін:

позивача - не з*явився,

відповідача - ФОП ОСОБА_1 - особисто,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача -
фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м.
Харків, (вх.№1408Х/2-7) на рішення
господарського суду Харківської
області від 18.12.2013 р. у справі №
922/4543/13,

за позовом -фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, м. Харків,

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Харків,

про стягнення 18 031,15 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 18.12.2013 року у
справі № 922/4543/13 (суддя Погорєлова О.В.)
позов задоволено повністю. Стягнуто з
ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 18 031,15
грн. заборгованості та 1720,50 грн.
судового збору.

Відповідач, не погоджуючись з
рішенням місцевого господарського
суду від 18.12.2013 року, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 18.12.2013 року,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на те, що акти звіряння
взаєморозрахунків, на які послався суд
при винесенні оскаржуваного рішення,
не можуть вважатися належним доказом,
оскільки останні не є первинними
документами , які містять відомості про
господарську операцію та
підтверджують її здійснення. Окрім
того, позивачем не надано жодної
квитанції для визначення розміру
спожитих енергоносіїв. Апелянт вважає,
що згідно діючого законодавства вона
повинна була лише компенсувати
вартість енергоносіїв та послуг, а не
купувати у орендодавця житлово -
комунальні послуги по неузгодженій
вартості, не маючи на це підстав та
дозволів. Оскільки станом на лютий 2011
року позивачем не представлено
будь-яких підтверджень статусу
здаваного в оренду приміщення, що
унеможливлювало його використання за
призначенням вказаним у спірному
договорі та не представлено сплачених
квитанцій та розрахунків щодо
справедливості розмірів нарахування
вартості комунальних послуг,
відповідач вимушена була припинити
користування орендованим майном.

02.07.2014 року ( вх. 5175) від відповідача до
апеляційного суду надійшло клопотання
про витребування доказів у
підтвердження обставин та вимог,
заявлених позивачем, а саме, відповідач
просить суд витребувати: дозвіл
міськвиконкому, СЕС та органів
пожарного нагляду на експлуатацію
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою: АДРЕСА_3 (з зазначенням
статусу та призначення); проект
приміщення, яке здавалося в оренду;
витяг з проекту приміщення-системи
комунікацій (частини: електрична,
газова, водопостачання, каналізація), з
вказівкою встановлених приладів
обліку; договір на постачання
електроенергії, договір на постачання
газу; договір на постачання води;
договір на водовідведення ФОП ОСОБА_2
у приміщення, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_3; акти первинного
знімання показників приладів обліку
електроенергії, газу, водопостачання,
засвідчені сторонами (орендарем та
орендодавцем); акти знімання
щомісячних показників приладів обліку,
засвідчені сторонами; квитанції по
сплаті електроенергії, газу,
водопостачання та водовідведення;
розрахунок спожитих енергоносіїв з
розподіленням між приміщеннями.

16.07.2014 року ( вх.5637) на виконання
вимог ухвали апеляційного суду від
02.07.2014 року від відповідача надійшло
клопотання, в якому останній просить
залучити до матеріалів справи: зведену
відомість сплачених сум по договору
оренди з зазначенням окремо оплати за
оренду та комунальні послуги; акт
звірки за спірним договором з доказами
відправлення його позивачу; копію акту
повернення орендованого приміщення.
Одночасно, відповідач надав докази
неможливості подання до суду першої
інстанції, вищевказаних документів
(копії договору, приказів та посвідчень
про відрядження).

В обґрунтування неможливості
подання до суду першої інстанції вище
перелічених документів, відповідач
посилається на те, що у період, коли
розглядалася дана справа у суді першої
інстанції, вона була у відрядженні у АР
Крим. На підтвердження цього факту ФОП
ОСОБА_1 надала договір № 1/09 від 01.09.2013
року про надання послуг по
інвентаризації, відповідно до умов
якого ФОП ОСОБА_1 зобов'язалася надати
ФОП ОСОБА_3 послуги по проведенню
інвентаризації товарно-матеріальних
цінностей у АР Крим, Бахчисарайському
районі селі Танковоє. Договір вступив у
силу з моменту його підписання і діє
протягом 12 місяців. Також, відповідач
надала копії наказів про відрядження
та копії посвідчень про відрядження.

Розглянувши клопотання
відповідача ( вх. 5175) про витребування
доказів у підтвердження обставин та
вимог, заявлених позивачем, колегія
суддів дійшла висновку про відмову у
його задоволенні, оскільки у
задоволенні останнього немає
необхідності. Документи, які
відповідач вважає за необхідне
витребувати, не можуть будь-яким чином
вплинути на розгляд даної справи.

Розглянувши клопотання
відповідача ( вх.5637) про залучення до
матеріалів справи додаткових доказів,
колегія суддів дійшла висновку про
поважність причини неможливості
подання відповідачем до суду першої
інстанції вищевказаних документів.

Позивач у судове засіданні не
з*явився, про причину неявки суд не
повідомив, про час та місце розгляду
даної справи повідомлена належним
чином і установлений законом строк.

А саме, ухвалу апеляційного
господарського від 06.06.2014 року про
прийняття апеляційної скарги до
провадження направлено ФОП ОСОБА_2
06.06.2014 року (вих. № 007328), про що
свідчить відтиск штампу канцелярії
суду про направлення копії
процесуального документа сторонам.
26.06.2014 року поштове відправлення
повернулось до апеляційного суду з
відміткою «истек срок хранения».
Ухвалу апеляційного суду від 02.07.2014
року про відкладення розгляду даної
справи направлено ФОП ОСОБА_2 03.07.2014
року (вих. № 008612), про що свідчить
відтиск штампу канцелярії суду про
направлення копії процесуального
документа сторонам. Ухвалу
апеляційного суду від 21.07.2014 року про
повторне відкладення розгляду даної
справи направлено ФОП ОСОБА_2 22.07.2014
року (вих. № 009633), про що свідчить
відтиск штампу канцелярії суду про
направлення копії процесуального
документа сторонам.

Відповідно до пункту 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України № 75 від
10.12.2002 року ( з подальшими змінами),
перший, належним чином підписаний,
примірник процесуального документа
(ухвали, рішення, постанови)
залишається у справі; на звороті у
лівому нижньому куті цього примірника
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправку документа, що
містить: вихідний реєстраційний номер,
загальну кількість відправлених
примірників документа, дату відправки,
підпис працівника, яким вона здійснена.

Відмітки на наявних в матеріалах
справи процесуальних документах
оформлені відповідно до наведених
вимог названої Інструкції, а тому
зазначеним підтверджується належне
надіслання копій процесуальних
документів сторонам судового процесу.

За змістом статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а у разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб, та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Як убачається з матеріалів
справи, позивачем - ФОП ОСОБА_2, у
позовній заяві від 31.10.2013 року
зазначено адресу: АДРЕСА_1. Така ж
адреса зазначена у витягу з ЄДРПОУ і
виписці з ЄДРПОУ ( а.с. 11-12). На вказану
адресу направлялись усі копії
процесуальних документів.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про належне
повідомлення позивача про час та місце
судового засідання. Ухвалами
апеляційного суду сторони
повідомлялись, що у разі неявки з
належним чином оформленими
повноваженнями, не наданням
витребуваних документів, справа може
бути розглянута за наявними в ній
документами.

За таких обставивн, зважаючи на
належне повідомлення позивача про час
та місце засідання суду, а також те, що
його явка у судове засідання не була
визнана обов'язковою, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 за
відсутності позивача - ФОП ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи, а
також викладені в апеляційній скарзі
доводи апелянта, заслухавши пояснення
апелянта, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлених
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши в порядку статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів встановила
наступне.

31.10.2014 року до господарського суду
звернулась ФОП ОСОБА_2 з позовом до ФОП
ОСОБА_1, в якому просила стягнути з
останньої на свою користь 18 031,15 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 01.01.2010 року
між нею і відповідачем укладено
договір оренди, згідно якого позивач
передає відповідачу в тимчасове
користування за плату приміщення за
адресою: АДРЕСА_3. На виконання умов
договору позивач передав, а відповідач
отримав вищевказане приміщення за
актом приймання - передачі. Згідно
розрахунків позивача заборгованість
відповідача перед ним складає 18 031,15
грн. На підтвердження своїх вимог
позивач посилається на акти прийому -
здачі послуг та акти звірки
взаєморозрахунків станом на 01.02.2011 року
та 01.03.2011 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04.11.2013 року
прийнято заяву до розгляду; порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду у судовому засіданні на
18.11.2013 року.

18.12.2013 року постановлено оскаржуване
судове рішення. При цьому,
задовольняючи позов, суд виходив з
того, що відповідач у порушення умов
договору не виконав узяті на себе
зобов*язання щодо повної та своєчасної
оплати орендної плати та комунальних
витрат.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з таким висновком місцевого
господарського суду, виходячи із
наступного.

Як убачається з матеріалів справи, між
позивачем та відповідачем 01.01.2010
року укладено договір оренди,
відповідно до умов якого арендодатель
(позивач) передає у тимчасове
користування за оплату приміщення,
належне йому на праві власності, площею
564,12 кв.м, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3, під офісні та складські
приміщення.

Згідно п.3.1 договору приміщення
передається орендатору (відповідачу)
протягом чотирьох днів з моменту
підписання даного договору.

Передача приміщення у користування
здійснюється по акту прийому - передачі
(п. 3.2).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що
строк користування переданим
приміщенням з 01.01.2010 року по 31.03.2010 року.

У відповідності зі статтею 173
Господарського кодексу України та
статтею 509 Цивільного кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб*єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб*єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько -
господарського характеру на користь
іншого суб*єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утримуватися від
певних дій, а інший суб*єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать ( стаття 174
Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179
Господарського кодексу України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Пунктом 1 статті 286 Господарського
кодексу України встановлено, що
орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 статті 762
Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлені
частиною 2 статті 285 Господарського
кодексу України.

Договір найму укладається на строк,
встановлений договором (стаття 763
Цивільного кодексу України).

Статтею 764 Цивільного кодексу України
визначено правові наслідки
продовження користування майном після
закінчення строку договору найму, а
саме, якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

Тобто, якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору без повторного його
укладання, то при відсутності
заперечень сторін протягом одного
місяця, договір вважається продовженим
на невизначений строк. При запереченні
наймодавця проти автоматичного
продовження договору він зобов*язаний
повідомити про це наймача.

З огляду на наведені норми права та
обставини справи, колегія суддів
вважає, що спірний договір оренди від
01.01.2010 року, який укладено до 31.03.2010
року, був поновлений на невизначений
строк.

Розділом 6 спірного договору
встановлені права та обов'язки
орендатора.

Так, згідно п. 6.1 відповідач (орендатор)
зобов'язався проводити за свій
рахунок санітарно - технічне
обслуговування приміщень; здійснювати
поточний ремонт приміщень; утримувати
приміщення у протипожежному стані;
дотримуватися правил експлуатації
установленого у приміщеннях
обладнання; не допускати
перенавантаження електричних мереж;
своєчасно вносити орендну плату.

Інших зобов'язань за вказаним
договором відповідач на себе не брав.

У розділі 7 договору оренди від 01.01.2010 р.
сторони обумовити поняття «орендна
плата», а саме, сторони домовились, що
орендна плата за цим договором
здійснюється щомісячно шляхом
внесення попередньої оплати за місяць
вперед ( п.7.1).

Пунктом 7.2 договору визначено, що
орендна плата нараховується із рахунку
15 грн. за кв. м площі офісних і
складських приміщень, 5 грн. за кв. м
складських приміщень, які знаходяться
під навісом і шиферним дахом, 3 грн. за
кв. м площі відкритої площадки, що
складає : 254,12 кв.м х 15 грн.= 3 811,80 грн., 210
кв. м х 5,00 грн.= 1050,00 грн., 100 кв. м х 3,00 грн.=
300,00 грн., всього, 5161,80 грн. у місяць, без
НДС.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що
плата за опалення розраховується
щомісячно згідно опалюваної площі і
вартості газу. А також оплата за
електричну енергію і воду - згідно
показанням лічильника.

Підставою для виплати орендної плати є
акт, виставлений орендодателем (п. 7.4
договору).

Як убачається з матеріалів справи,
згідно акту прийому - передачі майна
фізична особа - підприємець ФОП ОСОБА_2
01.01.2010 року передала в оренду по
договору оренди від 01.01.2010 року, а ФОП
ОСОБА_1 прийняла у тимчасове
користування приміщення площею 564,12 кв.
м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с.
17). Згідно акту прийому - передачі майна
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
28.02.2011 року передала в оренду по
договору оренди від 01.01.2010 року, а ФОП
ОСОБА_2 прийняла приміщення площею 527,12
кв. м, а саме: складські приміщення - 217,12
кв. м, складські площі, які знаходяться
під навісом і шиферним дахом - 210 кв. м,
площі відкритої площадки - 100 кв. м,
розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (
а. с. 120).

Тобто, дія договору відбулася з 01.01.2010
року по 01.03.2011 року, протягом 14 місяців.
Відповідно, орендна плата за вказаний
період складає 72 265,20 грн.

На підтвердження виконання умов
договору по оплаті за оренду приміщень
відповідачем надано суду копії
товарних чеків від 04.03.2010 року (2 чеки) на
суму 3000,00 грн. та 2000,00 грн., від 01.04.2010
року на суму 2000,00 грн., від 02.04.2010 року на
суму 2000,00 грн., від 05.05.2010 року на суму 3
709,91 грн., від 17.05.2010 року на суму 8000,00
грн., від 18.05.2010 року на суму 10 000,00 грн.,
від 13.07.2010 року на суму 3000,00 грн., від
20.07,2010 року на суму 3000,00 грн., від 19.08.2010
року на суму 8211,30 грн., від 20.08.2010 року на
суму 10 000,00 грн., від 26.08.2010 року на суму 10
000,00 грн., від 20.10.2010 року на суму 8000,00
грн., від 21.10.2010 року на суму 7000,00 грн. та
від 22.10.2010 року на суму 5 752,50 грн., на
загальну суму 85673,71 грн. ( а.с.89-93).

За таких підстав, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність у відповідача
заборгованості з орендної плати по
договору оренди від 01.01.2010 року за
період

з 01.01.2010 року по 01.03.2011 року.

Виставлені позивачем акти прийому -
здачі від 31.01.2011 року по договору
оренди від 01.01.2010 року за
експлуатаційні витрати за період з
01.01.2011 року по 31.01.2011 року, з яких:
електроенергія складає - 4 539,26 грн. та
опалення - 963,11 грн., всього, 5 502,37 грн.; та
за додаткові експлуатаційні витрати -
300,00 грн.; не можуть бути прийняті
колегією судді до уваги, оскільки такі
вимоги позивача не підтверджені
документально.

Згідно частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що підставою для обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій і
повинні бути складені під час
здійснення господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її закінчення.

Статтею 1 вказаного Закону
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, акти звіряння, на які
посилається позивач - не є первинними
документами та не відображають факт
здійснення господарської операції.

Згідно того ж Закону акт звіряння
це лише зведений обліковий документ -
та не належить до первинних документів
і не гарантує наявність усіх
відомостей при здійсненні
господарської операції, та не може
вважатися належним доказом проведення
цих операцій і наявності
заборгованості у суб*єкта
господарської діяльності.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведені норми права та
обставини справи, колегія суддів
вважає, що посилання позивача на те, що
згідно з договором оренди відповідач,
окрім орендної плати, повинен був
проводити компенсування вартості
електроенергії та газу, витрачених під
час користування орендованим
приміщенням, не знайшли свого
підтвердження при повторному розгляді
даної справи, оскільки останнім не
надано ані суду першої інстанції, ані
апеляційному суду жодного доказу (
мається на увазі квитанції ) для
визначення розміру спожитих
енергоносіїв за спірний період. Окрім
того, слід зазначити, що умовами
договору оренди відповідач не брав на
себе зобов'язання щодо плати за
опалення, електроенергію та воду (
розділ 7 договору).

Підсумовуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення про
задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи та неправильно
застосовано норми матеріального права,
у зв*язку з чим апеляційна скарга
підлягає задоволенню а рішення
господарського суду Харківської
області від 18.12.2013 року - скасуванню, з
прийняттям нового рішення, яким у
позові слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.2 ч.1 ст.
103, п.1,4 ч.1 ст.104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Харківський апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 18.12.2013 р. у
справі №922/4543/13 скасувати та прийняти
нове.

У задоволенні позовних вимог фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_2 відмовити
повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер
НОМЕР_2) на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_4,
реєстраційний номер НОМЕР_1) 913,50 грн. (
дев'ятсот тринадцять грн. 50 коп.)
судового збору, сплаченого за подання
апеляційної скарги.

Доручити господарському суду
Харківської області видати
відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 30.07.2014
р.

Головуючий суддя
О.А. Пуль

суддя
В.В.Лакіза

суддя
В.С.Хачатрян