ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року Справа № 908/340/13-г-908/3920/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Коваленка
В.М., Куровського С.В. - доповідача,за
участю представників: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Мелітополі та

Мелітопольському
районі Запорізької області

на постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
12.03.2014

та ухвалу господарського суду
Запорізької області від 12.02.2014

у справі № 908/340/13-г-908/3920/13
господарського суду Запорізької
області

за заявою Управління Пенсійного
Фонду України в м. Мелітополі та

Мелітопольському
районі Запорізької області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Литво"

про визнання банкрутом,

встановив:

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 12.02.2014 (суддя
Кричмаржевський В.А.) відхилено поточні
грошові вимоги Управління Пенсійного
Фонду України в м. Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області до банкрута - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Литво" у
розмірі 216402,37 грн.

Постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
12.03.2014 (колегія суддів у складі: М'ясищев
А.М. - головуючий, Будко Н.В., Москальова
І.В.) ухвалу господарського суду
Запорізької області від 12.02.2014 залишено
без змін.

В касаційній скарзі Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області (далі УПФУ) просить скасувати
вищевказані ухвалу суду першої
інстанції від 12.02.2014 та постанову суду
апеляційної інстанції від 12.03.2014
скасувати, прийняти нове рішення, яким
включити поточні грошові вимоги УПФУ у
сумі 216402,37 грн. до реєстру вимог
кредиторів боржника. В обґрунтування
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме ст. 38 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст.ст. 1, 2, 12, 13 Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування".

Судова колегія, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Провадження по даній справі про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі ТОВ) "Литво" в
частині здійснення ліквідаційної
процедури провадиться за Законом
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції,
чинній після 19.01.2013, відповідно до вимог
п. 1 п.п.1-1 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Як вбачається із матеріалів справи,
постановою господарського суду
Запорізької області від 24.09.2013 ТОВ
"Литво" визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру.

15.01.2014 до місцевого господарського суду
надійшла заява УПФУ в м.Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області від 13.01.2014 №171/13 про визнання
поточних кредиторських вимог до
боржника у розмірі 216402,37 грн., які є
зобов'язаннями боржника щодо
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, за
жовтень- грудень 2013 року.

Місцевий господарський суд, з яким
погодився апеляційний господарський
суд, відмовляючи у визнанні поточних
вимог до боржника в сумі 216402,37 грн.
виходив з того, що відповідно до ст. 38
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" у банкрута не
може виникати додаткових зобов'язань
перед УПФУ, у т.ч. зі сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів), крім
витрат, які безпосередньо пов'язані із
здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно з ст. 4-1 ГПК України господарські
суди розглядають справи про
банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі Закон).

Як вбачається із матеріалів справи та
вірно встановлено судами, кредиторські
вимоги УПФУ в м. Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області в розмірі 216402,37 грн. виникли під
час здійснення ліквідаційної
процедури ТОВ "Литво" (за період
жовтень - грудень 2013 року).

Відповідно до ст. 38 Закону з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута
вважається таким, що настав, у банкрута
не виникає жодних додаткових
зобов'язань (у тому числі зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури, а вимоги,
виникли під час проведення процедур
банкрутства (розпорядження майном та
санації), можуть пред'являтися тільки в
межах ліквідаційної процедури
протягом двох місяців з дня офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

Також згідно положень зазначеної
статті у банкрута припиняється
підприємницька діяльність та
припиняються повноваження органів
управління банкрута щодо управління
банкрутом та розпорядження його
майном, а також повноваження власника
(власників) майна банкрута.

Таким чином, в ліквідаційній процедурі
у банкрута не можуть виникати
зобов'язання зі сплати обов'язкових
платежів, в тому числі передбачених
пенсійним законодавством, оскільки
господарська діяльність банкрута
завершується і строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута
вважається таким, що настав.

У справах про банкрутство норми Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", який є
спеціальним Законом, мають перевагу
серед інших нормативно-правових актів.

Господарський суд як першої, так і
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи, давши належну оцінку
зібраним по справі та дослідженим
судом доказам, прийшли до
обґрунтованого висновку, що вимоги, які
викладені в заяві УПФУ в м.Мелітополі
та Мелітопольському районі
Запорізької області є безпідставними,
оскільки з дня прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, тобто з 24.09.2013, нові грошові
зобов'язання в силу ч. 1 ст. 38 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", не виникають.

У відповідності до ст. 1117 ГПК України
перегляд у касаційному порядку
судового рішення здійснюється
касаційною інстанцією на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, зі здійсненням перевірки
застосування попередніми судовими
інстанціями норм матеріального і
процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що оскаржувані ухвала
та постанова судів попередніх
інстанцій у даній справі відповідають
нормам матеріального та
процесуального права, доводи
касаційної скарги не спростовують
правильних висновків судів першої та
апеляційної інстанцій, у зв'язку з чим
відсутні підстави для їх скасування.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 13.03.2014 та
ухвалу господарського суду
Запорізької області від 12.02.2014 по
справі №908/340/13-г-908/3920/13 залишити без
змін.

Головуючий
Ткаченко Н.Г.

Судді
Коваленко В.М.

Куровський С.В.