м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/8495/14 23.07.14
За позовомПриватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
Страхування"до Приватного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Княжа Вієнна
Іншуранс Груп"простягнення 25 500,00 грн.
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Капля А.С. - представник
від відповідача: Дубовий О.С. -
Рішення прийнято 23.07.2014, у зв'язку з
оголошеною перервою з 07.07.2014 на 23.07.2014.

У судовому засіданні 23.07.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "АХА Страхування" до
Приватного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія "Княжа
Вієнна Іншуранс Груп" про
відшкодування збитків в порядку
регресу у розмірі 25 500,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.05.2014 порушено провадження у
справі №910/8495/14, розгляд справи
призначено на 02.06.2014.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
02.06.2014, у зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. на лікарняному, справу
№ 910/8495/14 передано на розгляд судді
Мельнику В.І.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 справу №910/8495/14
прийнято до провадження судді Мельника
В.І., розгляд призначений на 07.07.2014.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
16.06.2014, у зв'язку з поверненням судді
Літвінової М.Є. з лікарняного, справу №
910/8495/14 передано на розгляд судді
Літвіновій М.Є.

Ухвалою від 16.06.2014 справу прийнято до
провадження судді Літвінової М.Є.,
розгляд справи призначено на 07.07.2014.

В судовому засіданні 07.07.2014, в порядку
ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на
23.07.2014.

У відзиві на позов відповідач
посилаючись на позицію Верховного суду
України, яка відображена у постанові
від 25.12.2013 у справі №6-112цс13, просить суд
застосувати строк позовної давності в
порядку ст. 256, 257 ЦК України, який сплив
16.11.2010.

Позивач , в свою чергу, звернувся до
суду із клопотанням про поновлення
пропущеного строку звернення з даним
позовом та зазначив, що рішення
апеляційного суду Херсонської області
прийняте 29.06.2011, яким було переглянуто
рішення Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 05.04.2011,
тому в порядку ч. 2 ст.264 ЦК України,
позовна давність переривається і
починається обчислюватись з моменту
його винесення і закінчується 29.06.2014.

В судовому засіданні 23.06.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд
міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського
кодексу України, страхування - це
діяльність спеціально уповноважених
державних організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
страхування", страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 2 ст. 352 Господарського кодексу
України встановлено, що страхування
може здійснюватися на основі договору
між страхувальником і страховиком
(добровільне страхування) або на основі
закону (обов'язкове страхування).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
страхування", страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Страхування наземного транспорту (крім
залізничного), відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6
Закону України "Про страхування", є
видом добровільного страхування.

В статті 16 Закону України "Про
страхування" визначено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Закону України
"Про страхування", страхувальники -
юридичні особи та дієздатні громадяни,
що уклали із страховиками договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб під час експлуатації
наземного транспортного засобу.

10.01.2007 між ЗАТ "СК "Український
страховий альянс" (правонаступником
якого є ПАТ "СК "АХА Страхування" (далі -
страховик) та ОСОБА_4 (далі -
страхувальник) укладений Договір
добровільного страхування наземного
транспорту №088005/05 АК (далі -Договір), за
яким був застрахований автомобіль
"Mitsubishi Lancer" державний номер НОМЕР_2, з
терміном дії з 11.01.2007 по 10.01.2008.

16.11.2007 о 11 год. 00 хв. в м. Каховка, сталася
дорожньо-транспортна пригода за
участю застрахованого автомобіля
"Mitsubishi Lancer" державний номер НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_4, та "ВАЗ-21061" державний
номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5

В матеріалах справи наявне
повідомлення про настання страхового
випадку, з яким звернулось ОСОБА_4
(страхувальник) до свого страховика -
заява від 10.11.2007 про настання
страхового випадку.

Відповідно до калькуляції №18 від 21.11.2007
та звіту №18/11/07 від 19.11.2007 про оцінку
вартості матеріального збитку,
завданого ушкодженням транспортного
засобу "Mitsubishi Lancer" державний номер
НОМЕР_2, становить 50 359,35 грн.

Звіт складений експертом Дубровним М.В.
(свідоцтво про реєстрацію в Державному
реєстрі оцінювачів від 05.07.2007 НОМЕР_4,
кваліфікаційне свідоцтво оцінювача
НОМЕР_5 від 19.05.2007 - безстрокове,
свідоцтво про державну реєстрацію
Фізичної особи-підприємця - в
матеріалах справи).

Вигодонабувач за договором
страхування №088005/05АК від 10.01.2007 - АКІБ
"УкрСиббанк", листом №38-4/13-01-24-11 від
30.11.2007, повідомив страхову компанію, що
не заперечує щодо виплати страхового
відшкодування ОСОБА_7.

На підставі договору страхування та
страхового акту №12357/05/22 від 14.12.2007,
позивач визнав страховим випадком ДТП -
16.11.2007 та прийняв рішення про виплату
страхового відшкодування у розмірі 44
054,03 грн. - ОСОБА_4.

Згідно платіжного доручення №22142 від
19.12.2007, позивач перерахував
страхувальнику страхове відшкодування
у розмірі 44 054,03 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 29.06.2011 (справа
№22ц-2810, 2011 р.), скасовано рішення
Каховського міськрайонного суду від
05.04.2011 в частині відмови у задоволенні
позову ПАТ "СК "АХА Страхування" до
ОСОБА_5 про відшкодування збитків в
порядку регресу та прийнято нове
рішення.

Отже, апеляційним судом Херсонської
області в рішенні від 29.06.2011
встановлено наступне:

Протиправність дій ОСОБА_5 у
дорожньо-транспортній пригоді 16.11.2007
підтверджена довідкою відділенням ДАІ
Каховського району від 17.11.2007, листом
від 28.02.2001, постановою про відмову в
порушення кримінальної справи від
25.11.2007. Зазначені в цих документах
обставини про те, що ОСОБА_5 порушив
пункти 12.1, 12.3, 18.4 Правил дорожнього руху
України, відповідачем не спростовані.

Таким чином, з урахуванням
вищенаведеного, апеляційний суд
Херсонської області, дійшов висновку
про стягнення на користь позивача з
ОСОБА_5 19 064,03 грн., оскільки за шкоду,
заподіяну майну ОСОБА_8 страховик ПАТ
"СК "АХА Страхування" виплатив страхове
відшкодування у розмірі 44 054, 03 грн.,
тому в порядку ст.993 ЦК України до нього
переходить право регресної вимоги до
ОСОБА_5 у розмірі 19 064,03 грн.

Щодо вимоги до ПАТ "Українська страхова
компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
про стягнення збитків в порядку
регресу, суд встановив, що даний спір
виник між двома юридичними особами, а
тому має розглядатись в порядку
господарського судочинства.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5 застрахована відповідно до
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів
№ВВ/4027382, згідно з яким страховик ПАТ
"Українська страхова компанія "Княжа
Вієнна Іншуранс Груп" забезпечує
відшкодування шкоди заподіяної третім
особам під час ДТП за участю
забезпеченого транспортного засобу, а
застрахованим транспортним засобом
був автомобіль ВАЗ-21061, державний номер
НОМЕР_3, яким і керував ОСОБА_5 16.11.2007.

Відповідно до ч. 4 статті 35 ГПК України,
рішення суду з цивільної справи, що
набрало законної сили, є обов'язковим
для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом і мають значення
для вирішення спору.

Наведений факт має преюдиційне
значення та не підлягає повторному
доведенню.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про незалежність судової
влади» від 13.06.2007 №8 передбачено, що за
змістом частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Згідно з практикою Європейського суду
з прав людини одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (див.
рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v.
Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v.
Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України «Про
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та
юрисдикцію Європейського суду з прав
людини» від 18.11.2003 №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення
Європейського суду з прав людини від
19.02.2009 у справі «Христов проти України»
одним з основоположних аспектів
верховенства права є принцип юридичної
визначеності, згідно з яким у разі
остаточного вирішення спору судами
їхнє рішення, що набрало законної сили,
не може ставитися під сумнів (див.
справу «Брумареску проти Румунії», п.
61).

Принцип юридичної визначеності
вимагає поваги до принципу res judicata,
тобто поваги до остаточного рішення
суду. Згідно з цим принципом жодна
сторона не має права вимагати
перегляду остаточного та обов'язкового
до виконання рішення суду лише з однією
метою - домогтися повторного розгляду
та винесення нового рішення у справі.

На запит суду, Моторне (транспортне)
страхове бюро України повідомило, що
страховий поліс ВВ/4027382 втрачений.

Однак, рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 29.06.2011, яке є
чинним, встановлено факт (який в
порядку ст. 35 ГПК України не потребує
повторного доведення), що відповідач є
особою на яку полісом ВВ/4027382 (з лімітом
відповідальності - 25 500,00 грн. та за
мінусом франшизи) покладено обов'язок з
відшкодування шкоди завданої під час
експлуатації автомобіля "ВАЗ21061"
державний номер НОМЕР_3, яким керував в
ОСОБА_5 16.11.2007 - на час спірної ДТП.

Оскільки за шкоду заподіяну майну
ОСОБА_4 ПАТ "СК "АХА Страхування"
виплатило страхове відшкодування у
розмірі 44 054, 03 грн., з яких 19 064,03 грн.
рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 29.06.2011 з ОСОБА_5
стягнуто на користь ПАТ "АХА
Страхування", тому стягнути іншу
частини шкоди (яка не покрита винною
особою) за мінусом франшизи позивач
має право з відповідача, однак позивач
необґрунтовано заявив до стягнення
більшу суму - 25 500,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, 27.03.2012
позивач звернувся до відповідача з
претензією №РГ/13150/07/3 про
відшкодування збитків в порядку
регресу у розмірі 25 500,00 грн. Вимога
отримана відповідачем 03.04.2012, згідно
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке в належним чином
засвідчені копії долучено до
матеріалів справи.

Як зазначив відповідач у своєму
відзиві на позов, ДТП трапилось 16.11.2007.

Спір у даній справи виник у зв'язку із
стягненням виплаченого страхового
відшкодування, тобто із правовідносин,
що регулюються положеннями статті 993
Цивільного кодексу України, та статті 27
Закону України "Про страхування",
згідно яких до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи та положень ст. 512,
993 Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України "Про страхування"
вбачається, що позивач набув право
вимоги до відповідачів в порядку
суброгації.

Як зазначає Верховний Суду України в
листі від 19.07.2011, перехід права вимоги
від страхувальника (вигодонабувача) до
страховика називається суброгацією.
При суброгації нового зобов'язання із
відшкодування збитків не виникає -
відбувається заміна кредитора:
потерпілий (а ним є страхувальник або
вигодонабувач) передає страховику своє
право вимоги до особи, відповідальної
за спричинення шкоди. Внаслідок цього
страховик виступає замість
потерпілого.

Хоч і регрес, і суброгація виникають на
підставі закону, проте вказані
підтсави є різними. Так суброгація
виникає, зокрема, на підстав ст. 993
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України "Про страхування", а
регрес, зокрема, на підставі ст. 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Між поняттями суброгації та регресу
існують відмінності. За суброгації
відбувається лише зміна осіб у вже
наявному зобов'язанні (зміна активного
суб'єкта) зі збереженням самого
зобов'язання. Це означає, що одна особа
набуває прав і обов'язків іншої особи у
конкретних правовідносинах. У
процесуальному відношенні
страхувальник передає свої права
страховику на підставі договору і
сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. При регресі одне
зобов'язання замінює собою інше, але
переходу прав від одного кредитора до
іншого не відбувається.

Регрес у страхуванні виникає стосовно
вузького кола осіб, тоді як суброгація
застосовуються щодо будь-якої особи,
відповідальної за настання страхового
випадку. При суброгації перебіг строку
позовної давності починається з
моменту виникнення страхового випадку.
При регресі - з моменту, коли страховик
виплатив страхове відшкодування, тобто
зазнав збитків.

Відповідно до положень статті 993
Цивільного кодексу України та статті 27
Закону України "Про страхування" від
дня страхового випадку внаслідок
заміни кредитора у зобов'язанні з
відшкодування шкоди до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат й у межах
загального строку позовної давності,
переходить право вимоги до особи,
відповідальної за завдані
страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 262 Цивільного кодексу України
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності. При цьому строк
позовної давності у страховому
зобов'язанні є загальним (три роки) та
його перебіг починається від дня
настання страхового випадку.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки. При
цьому строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним
(три роки) та його перебіг починається
від дня настання страхового випадку.
Аналогічна позиція міститься у
постанові Верховного Суду України №
6-112цс13 від 25.12.2013.

Відповідно до частини 1 стаття 111-25
Господарського процесуального кодексу
України Рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Оскільки, позивач набув права до
відповідача в порядку суброгації, то
строк позовної давності за вимогами
позивача почав спливати з моменту
виникнення страхового випадку, як це
зазначає Верховний Суд України в листі
від 19.07.2011.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи те, що страховий випадок мав
місце 16.11.2007, то позовна давність
спливає 16.11.2010.

Відповідно до відбитку поштового
штемпелю органу зв'язку на конверті,
позивач направив позовну заяву до
господарського суду 03.05.2014.

Отже, позивач звернувся до суду після
спливу строку позовної давності.

Згідно ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідач заявив клопотання про
застосування позовної давності, яке
викладене у відзиві на позов.

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності (п. 2.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів").

Положеннями пункту 4.4.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" визначено, що з
урахуванням положення частини
четвертої статті 51 Господарського
процесуального кодексу України днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду).

Отже, суд не приймає твердження
позивача щодо переривання строку
перебігу позовної давності, у зв'язку
із пред'явленням (ТОВ "Агенція по
управлінню заборгованості", яка на
підставі довіреності представляла
інтереси ПАТ "СК "АХА Україна"
правонаступником якої є ПАТ "СК "АХА
Страхування") 25.11.2010 позову до ОСОБА_5 та
ПАТ "Українська страхова компанія
"Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про
стягнення в порядку регресу
виплаченого страхового відшкодування,
з огляду на наступне.

Згідно з нормами частин 1 та 2 статті 264
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку, у разі пред'явлення особою
позову до одного із кількох боржників,
а також якщо предметом позову є лише
частина вимоги, право на яку має
позивач.

Як встановлено судом, 14.12.2010 (згідно
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 29.06.2011) ТОВ "Агенція по
управлінню заборгованістю" (в
інтересах позивача) звернулось до
Каховського міськрайонного суду
Херсонської області з позовом до
ОСОБА_5 та ПАТ "Українська страхова
компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
про стягнення суми страхового
відшкодування. 05.04.2011 рішенням
Каховського міськрайонного суду
Херсонської області у справі №2-242/11
відмовлено у задоволенні позову.
Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 29.06.2011 рішення
Каховського міськрайонного суду
Херсонської області від 05.04.2011 було
скасоване.

Таким чином, позов до ОСОБА_5 та ПАТ
"Українська страхова компанія "Княжа
Вієнна Іншуранс Груп" було пред'явлено
після спливу 3-річного строку з моменту
ДТП (16.11.2007).

Крім того, суд визнає твердження
позивача, що строк позовної давності
необхідно обчислювати з моменту
прийняття рішення апеляційним судом
Херсонської області від 29.06.2011,
безпідставними, оскільки строк
позовної давності, в даному випадку,
почав спливати з моменту виникнення
страхового випадку, як було вже
встановлено судом.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене та беручи до
уваги те, що страховий випадок мав
місце 16.11.2007, а позивач звернувся з
даним позовом до суду 03.05.2014, а також
судом не було встановлено факту
переривання перебігу позовної
давності та наявності поважних причин
її пропуску, суд вважає, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
збитків є такими, що не підлягають
задоволенню, у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 28.07.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова