КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р.
Справа№ 910/792/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Сітайло Л.Г.

при секретарі:
Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача не з'явився,

від відповідача-1 не з'явився,

від відповідача-2 Верхотуров О.О.,
дов. від 31.12.2013 №155/т/23-6015,

розглянувши апеляційну скаргу
Народної партії

на рішення Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014

(дата підписання - 26.05.2014)

у справі №910/792/14 (головуючий суддя
Смирнова Ю.М., судді: Ковтун С.А., Спичак
О.М.)

за позовом Народної партії

до 1. Дирекції по експлуатації нежилих
будинків Комунального підприємства
"Київжитломпецексплуатація",

2. Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"

про визнання правочину недійсним та
стягнення 16000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 у справі 910/792/14 за
позовом Народної партії (далі - позивач)
до Дирекції по експлуатації нежилих
будинків Комунального підприємства
"Київжитломпецексплуатація" (далі -
відповідач-1) та Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" (далі -
відповідач-2) про визнання правочину
недійсним та стягнення 16000,00 грн
провадження у справі в частині вимог до
Дирекції по експлуатації нежилих
будинків Комунального підприємства
"Київжитломпецексплуатація" припинено
на підставі п.1 ч.1 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 скасувати, постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що
введення позивача в оману щодо
балансової належності спірної ділянки
тепломережі, а разом з тим щодо меж
балансової відповідальності сторін за
договором від 18.01.2001 №167, виявились для
позивача істотними обставинами для
укладення договору від 08.10.2013 №344/2013-1
під впливом обману. Позивач зазначає,
що вразі обізнаності щодо балансової
належності відповідачу-2 ушкодженої
ділянки теплової мережі, він не вступив
би у правовідносини, невигідні для
нього, та не уклав би договір від 08.10.2013
№344/203-1. Оскільки позивач в результаті
укладення договору під впливом обману
зазнав збитків в сумі 8000,00 грн, він
вимагає відшкодувати їх йому в сумі
16000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014 прийнято
апеляційну скаргу до розгляду та
порушено апеляційне провадження,
розгляд справи призначено на 06.08.2014.
Дану ухвалу надіслано відповідно до
вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 №28. Доказами належного
повідомлення сторін про час і місце
розгляду справи є повідомлення про
вручення поштового відправлення
(ухвали від 16.06.2014) позивачу та КП
"Київжитлоспецексплуатація" - 19.06.2014,
долучені до матеріалів справи.

28.07.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду відповідачі
надали відзиви на апеляційну скаргу;
відповідач-1 надав заяву про розгляд
справи без участі представника.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014 у зв'язку
з виходом судді Кондес Л.О. у відставку
розгляд апеляційної скарги
здійснюється колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Рябуха В.І., судді
Ропій Л.М., Сітайло Л.Г.

06.08.2014 у судовому засіданні представник
відповідача-2 заперечив доводи
апеляційної скарги, просив залишити її
без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
20.05.2014 - без змін.

Представники позивача та відповідача-1
у судове засідання не з'явились.

Представник позивача про причини
неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про час та місце
проведення судового засідання з
розгляду апеляційної скарги позивача,
а матеріали справи дозволяють
розглянути апеляційну скаргу без його
участі та без участі відповідача-1, з
метою дотримання вимог ст. 102
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України), звертаючи
увагу на клопотання відповідача-1 про
розгляд справи за відсутності його
представника, на думку колегії суддів,
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представника відповідача-2,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.01.2001 між КП
"Київжитлоспецексплуатація" та
Аграрною партією України,
правонаступником якої є Народна Партія
укладено договір №167 (далі - договір
№167), предметом якого є надання послуг
на теплопостачання та своєчасна сплата
та в повному обсязі спожитої енергії у
гарячій воді та експлуатаційних
витрат, обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем та їх абонентських уводів на
умовах, передбачених договором в
нежилому будинку (приміщенні) за
адресою: вул. Рейтарська, 6-А.

Згідно договору № 167 Дирекція
зобов'язана розподіляти надану
енергопостачальною організацією в
цілому на будинок теплову енергію у
вигляді гарячої води на потреби
опалення та вентиляції під час
опалювального сезону, гарячого
водопостачання протягом року в
кількості та в обсягах згідно з заявою
абонента (додаток № 1 до договору);
проводити засобами Дирекції по
експлуатації нежилих будинків
технічне обслуговування та утримання
внутрішньобудинкових систем опалення
абонентських уводів; надавати послуги
по розрахунковому обслуговуванню
абонентів за теплову енергію тощо.

Пунктом 7.8 договору №167 сторони
погодили, що в разі проведення робіт,
пов'язаних з ремонтом (капітальним
ремонтом) системи центрального
опалення, які не передбачені
калькуляцією (додатком до договору),
споживач відшкодовує Дирекції витрати
на виконання цих робіт окремо
(пропорційно займаній у будинку площі).

Як свідчать матеріали справи, а саме
акт-припис від 19.08.2013 №1/48, складений
працівником ПАТ "Київенерго" та лист
ПАТ "Київенерго" від 19.09.2013 №42/32КД/6859,
під час огляду системи центрального
опалення було виявлено пошкодження
тепломережі Ф57мм, ТК232/3-1 до т/п по вул.
Рейтарська, 6А.

Приписом від 09.10.2013 №08/12-02-356, виданим
Державною інспекцією з енергетичного
нагляду за режимами споживання
електричної і теплової енергії в місті
Києві зобов'язано ДЕНБ КП
"Київжитлоспецексплуатація" відновити
пошкоджену теплову мережу від ТК232/3-1 до
нежитлового будинку по вул. Рейтарська,
6А-8.

08.10.2013 між Народною Партією (замовник)
та КП "Київжитлоспецексплуатація"
(виконавець) укладено договір № 344/2013-1
(надалі - договір №344/203-1), відповідно до
якого замовник доручає, а виконавець
власними або залученими силами та
засобами бере на себе зобов'язання
виконати роботи по поставці матеріалів
та виконання робіт по капітальному
ремонту трубопроводів абонентського
уводу системи центрального опалення
будинків за адресою: м. Київ, вул.
Рейтарська, 6-3, 8-5 літера А, та
забезпечити необхідну якість робіт.

Відповідно до п. 1.3 договору №344/203-1
роботи по договору виконуються
обладнанням, матеріалами та
інструментами виконавця.

Згідно з п. 1.4 договору №344/203-1 обсяги та
конкретні види робіт по об'єкту
визначаються кошторисною
документацією.

Пунктами 2.1 - 2.3 договору №344/203-1
передбачено, що загальна ціна договору
складає 12473,40 грн. Вартість робіт,
передбачена п. 2.1, визначена сторонами
згідно кошторисної документації, яка є
невід'ємною частиною договору.

Усі розрахунки за договором
здійснюються в національній валюті
України у безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок виконавця наступним
чином: замовник до початку роботи
перераховує виконавцю на його поточний
рахунок аванс в сумі 8000,00 грн на
придбання матеріалів; виконавець
зобов'язується використати одержані
грошові кошти, передбачені п.п. 2.3.1 на
придбання і постачання необхідних для
виконання робіт матеріалів,
конструкцій, виробів для цілей
передбачених п. 1.1 договору. У випадку
невикористання грошових коштів
протягом 10 календарних днів з моменту
перерахування, виконавець повертає
розмір перерахованих коштів замовнику.
Розрахунки за виконані роботи замовник
здійснює з Дирекцією по експлуатації
нежилих будинків (п.2.3 договору №344/203-1).

Відповідно до п. 3.1 договору №344/203-1
виконавець зобов'язується протягом 15
робочих днів з моменту надходження на
розрахунковий рахунок від замовника
грошової суми, зазначеної в п.2.3.1
договору, виконати роботи згідно
договору.

Як зазначає позивач у претензії від
27.11.2013 №1, він здійснив перерахування КП
"Київжитлоспецексплуатація" 8000,00 грн на
придбання матеріалів.

Позивач зазначає, що спірний договір
№344/203-1 укладено позивачем внаслідок
обману, оскільки позивача введено в
оману щодо балансової належності йому
ушкодженої дільниці теплової мережі.
Позивач вказує, що оскільки
балансоутримувачем пошкодженої
дільниці теплової мережі є КП
"Київжитлоспецексплуатація", саме воно,
як балансоутримувач, зобов'язане було
здійснити відповідні ремонтні роботи.

В результаті того, що позивачу стало
відомо про укладення ним договору
№344/203-1 під впливом обману, він просив
відповідача-1 повернути йому авансовий
платіж в сумі 8000,00 грн або зарахувати
вказані кошти в майбутньому як оплату
послуг теплопостачання за договором
від 18.01.2001 №167.

У відповіді від 11.12.2013 №155/23-12/47 на
претензію відповідач-1 повідомив про
відсутність його вини, як виконавця, у
аварії тепломережі, а тому
відповідальність несе споживач.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з правилами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності. Правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Загальні підстави визнання недійсними
правочинів і настання відповідних
наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-5 ст. 203 цього
Кодексу, відповідно до яких, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсність правочину виникає через
те, що дія схожа на правочин, але за
своєю суттю не відповідає його
характеристикам. Недійсність
правочину зумовлюється наявністю
дефектів його елементів, зокрема,
дефекту змісту правочину та дефекту
невідповідності волі та волевиявлення.
Визнання правочину недійсним пов'язане
з анулюванням майнових наслідків його
вчинення і встановлення наслідків,
передбачених законом (лист Верховного
суду України «Практика розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 24.11.2008).

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин. За
загальним правилом невиконання чи
неналежне виконання правочину не тягне
за собою правових наслідків у вигляді
визнання правочину недійсним (п.п.2.1, 2.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№11).

Для визнання у судовому порядку
недійсним правочину (господарського
зобов'язання) необхідно встановити, що
правочин не відповідає вимогам закону
або ж його сторонами (стороною) при
укладенні було порушено господарську
компетенцію (постанова пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 №9).

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Правочин може бути визнаний вчиненим
під впливом обману у випадку
навмисного цілеспрямованого введення
іншої сторони в оману щодо фактів, які
впливають на укладення правочину.
Ознакою обману, на відміну від помилки,
є умисел: особа знає про наявність чи
відсутність певних обставин і про те,
що друга сторона, якби вона володіла
цією інформацією, не вступила б у
правовідносини, невигідні для неї.
Обман також має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, здійснений під впливом
обману, на підставі ст. 230 ЦК України
може бути визнаний судом недійсним.
Вбачається, що саме позивач як сторона,
яка діяла під впливом обману, повинен
довести наявність умислу з боку
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких її введено в оману,
і сам факт обману. Якщо все інше, крім
умислу, доведено, вважається, що мала
місце помилка.

Варто враховувати, що обман стосовно
мотиву, тобто внутрішнього спонукання
особи до здійснення правочину, не має
істотного значення. Зокрема, обман щодо
фінансового становища контрагента як
мотиву правочину не може бути
підставою для визнання правочину
недійсним (лист Верховного суду
України «Практика розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 24.11.2008; п.20
постанови пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 №9).

Тобто, тягар доказування наявності
умислу з боку відповідача-2
покладається на позивача.

Дослідивши матеріали справи, судом
апеляційної інстанції встановлено
відсутність доказів, які б свідчили про
наявність умислу в діях відповідача-2
під час укладення договору №344/2013-1.
Крім того, позивачем не доведено
істотність значення обставин, щодо
яких його введено в оману, і сам факт
обману.

Крім того, як вірно зазначив суд першої
інстанції, договір №344/2013-1 укладено на
виконання договору від 08.01.2001 № 167,
відповідно до п. 7.8 якого в разі
проведення робіт, пов'язаних з ремонтом
(капітальним ремонтом) системи
центрального опалення, які не
передбачені калькуляцією (додатком до
договору), споживач відшкодовує
дирекції витрати на виконання цих
робіт окремо (пропорційно займаній у
будинку площі).

Отже, укладення спірного договору на
виконання ремонтних робіт ушкодженої
ділянки теплотраси було зумовлено
перебуванням сторін у правовідносинах,
пов'язаних з наданням послуг
теплопостачання, що виникли з договору
від 08.01.2001 № 167.

Згідно п. 7.8 договору № 167 позивач
зобов'язався відшкодовувати Дирекції
витрати на виконання робіт, пов'язаних
з ремонтом внутрішньобудинкових
інженерних систем за адресою: вул.
Рейтарська 6-А. При цьому, за змістом
наведеного пункту договору №167
обов'язок відшкодування вартості
ремонтних робіт відповідної
тепломережі (її частини) не ставиться в
залежність від балансової належності
такого об'єкта тій чи іншій особі.

Таким чином, відсутні правові підстави
визнавати договір від 08.10.2013 №344/2013-1
недійсним, оскільки позивачем не
доведено факту укладання його під
впливом обману.

Враховуючи відсутність підстав
визнання договору №344/2013-1 недійсним,
немає правових підстав для
відшкодування 16000,00 грн збитків
(подвійний розмір авансового платежу),
оскільки позивачем не доведено
понесення їх у зв'язку з укладенням
договору №344/2013-1.

Суд першої інстанції правомірно
припинив провадження у справі в
частині вимог до Дирекції по
експлуатації нежилих будинків
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
оскільки Дирекція по експлуатації
нежилих будинків Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" не має
статусу ні юридичної, ні фізичної
особи-підприємця, ані державного чи
іншого органу, вона не може бути
стороною (і взагалі учасником) судового
процесу й виступати в ньому від
власного імені (згідно з п. 1.1 Положення
про Дирекцію по експлуатації нежилих
будинків (в редакції від 13.08.2010)
Дирекція по експлуатації нежилих
будинків Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" є
відокремленим структурним підрозділом
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" без
статусу юридичної особи та має
організаційно-правову форму філії).

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 20.05.2014 у даній
справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Народної
партії залишити без задоволення, а
рішення Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 у справі №910/792/14 - без
змін.

2. Матеріали справи №910/792/14
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Л.М. Ропій

Л.Г. Сітайло