м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9030/14 18.07.14
За позовом Приватного
акціонерного товариства «Європейський
До Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
Про стягнення 5 384,32 грн.
Суддя Мельник В.І.
від позивача: Мамедова І.Р.,
довіреність №б/н від 03.01.2014
від відповідача: Чала І.М.,
довіреність № 08-03-29/248-13 від 02.10.2013
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Європейський страховий союз» (далі -
позивач) подало на розгляд
господарського суду міста Києва позов
до Відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» (далі - відповідач)
про стягнення 5 384,32 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем, як страховиком, відповідно
до договору страхування наземного
транспорту № 17-0022-12-ТЗ від 14.06.2012р. було
виплачено страхувальнику страхове
відшкодування в розмірі 5 384,32 грн.,
внаслідок чого, до позивача в порядку
ст. 27 Закону України "Про страхування"
та статті 228 Господарського кодексу
України перейшло право вимоги (регресу)
в межах здійснених фактичних затрат до
відповідача, як до особи, яка
відповідальна за відшкодування шкоди,
оскільки саме з вини особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована у відповідача,
сталася ДТП, наслідки якої визнано
позивачем страховим випадком та
здійснено виплату страхової суми
Ухвалою суду від 14.05.2014р. порушено
провадження у справі № 910/9030/14 та
призначено розгляд на 04.07.2014 р.
26.06.2014р. позивач подав через канцелярію
суду документи по справі.
04.07.2014р. представник позивача у
судовому засіданні надав пояснення по
справі, підтримав свої позовні вимоги у
Представник відповідача у судове
засіданні не з`явився, вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі не виконав, про причини своєї
відсутності суд не повідомив.
Суд відклав розгляд справи на 18.07.2014р., у
зв`язку з відсутністю відповідача.
17.07.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду відзив на позов.
18.07.2014р. представник позивача у
судовому засіданні підтримав свої
позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову
заперечив, з підстав викладених у
Суд вирішив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.
Суд згідно ст.87 Господарського
процесуального кодексу України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2012р. між ПрАТ «Європейський
страховий союз» (далі - позивач) та ПнВП
«Тех - Трейд» як страхувальником, було
укладено договір страхування №
17-022-12-ТЗ, згідно умов якого об'єктом
страхування є транспортний засіб марки
«ЗАЗ Таврія Пікап» д.н.з НОМЕР_1.

19.09.2012р. в. м. Харкові сталася ДТП, за
участю транспортного засобу «ЗАЗ
Таврія Пікап» д.н.з НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3 та транспортного
засобу «ВАЗ 21093» д.н.з НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4, відповідальність
якого на момент ДТП була застрахована у
ВАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу №
АВ/5703677.

Відповідно до постанови
Орджонікідзевського районного суду
міста Харкова, встановлено вину гр.
ОСОБА_4 у здійсненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Відповідно до висновку № 03-08 від
09.08.2013р., страхового акту та
калькуляції, розмір матеріальної шкоди
завданої власнику транспортного
засобу «ЗАЗ Таврія Пікап» д.н.з НОМЕР_1,
внаслідок ДТП склав 5384,32 грн., які було
виплачено позивачем згідно платіжного
доручення № 4114 від 13.11.2013р., копія якого
наявна в матеріалах справи.

Згідно полісу № АВ/5703677 франшизу
встановлено у розмірі 0,00 грн., ліміт
відповідальності встановлено 50 000,00
грн.

Позивач у своєму позові просив
суд стягнути з відповідача 5384,32 грн.
боргу та судові витрати.

Стаття 22 Цивільного кодексу України
встановлює, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу
України страховик здійснює страхову
виплату відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу
України встановлено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено
визначення: „Джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб".

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про
страхування" визначено, що майнові
інтереси, які пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням майном,
а також інтереси, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності) віднесені до
об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхове
відшкодування - це страхова виплата,
яка здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України
„Про страхування" страховик має право
вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, а між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Представник відповідача проти позову
заперечив, про що подав відзив через
канцелярію суду, з підстав того, що
регресна вимога була подана після
спливу одного року з моменту настання
страхового випадку.

Суд не погодився з запереченнями
відповідача, оскільки відповідно до
змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 ЗУ «Про
страхування» у разі настання
страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатися, що ця подія є
страховим випадком.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 37 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» (далі -
ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ») підставою відмови у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати) є неподання
заяви про страхове відшкодування
впродовж одного року, якщо шкода
заподіяна майну потерпілого, і трьох
років, якщо шкода заподіяна здоров'ю
або життю потерпілого, з моменту
скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК,
яким на страхувальника покладено
обов'язок повідомити страховика про
настання страхового випадку у строк,
встановлений договором, правове
значення має повідомлення страховика
про настання страхового випадку у
строк, який дає страховику можливість
дослідити обставини справи та дійти
висновку про визнання його страховим
випадком чи відмову в цьому. Сам факт
порушення страхувальником визначеного
договором страхування строку подання
документів, що стосуються страхового
випадку, за наявності факту страховику
можливість дослідити обставини справи
та дійти висновку про визнання його
страховим випадком чи відмову у цьому.
Сам факт порушення страхувальником
визначеного договором страхування
строку подання документів, що
стосуються страхового випадку, за
наявності факту своєчасного
повідомлення страховика про настання
страхового випадку не може бути
підставою для відмови від здійснення
страхової виплати.

Закон України «Про ОСЦПВВНТЗ» регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України. Тобто, зазначеним законом
регулюється порядок відшкодування
шкоди потерпілим в результаті ДТП
особам, що виникає з договорів
обов'язкового страхування.

Крім того, відповідно до цивільного
законодавства України шкода, завдана
майну та особистим немайновим правам
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Після виплати страхового
відшкодування у Позивача виникло право
регресної вимоги до Відповідача,
відповідно до ст. 993 ЦК України. При
цьому, право регресу регулюється
загальними нормами цивільного права,
де також встановлюються підстави для
відмови в здійсненні страхової
виплати, а саме в ст. 991 ЦК України
відсутні норми про обов'язок подання
заяви про страхове відшкодування
протягом одного року зі сторони
страхової компанія за договором
майнового страхування.

В свою чергу, ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» надається право
Відповідачу відмовити власному
Страхувальнику за полісом ОСЦПВ у
випадку невиконання вимог, в тому числі
неповідомлення про ДТП протягом одного
року.

На підставі вище зазначеного, можна
дійти висновку, що вимоги ст. 37 ЗУ «Про
ОСЦПВВНТЗ» стосуються виключно
Страховика, що видав поліс ОСЦПВ,
Страхувальника, цивільно-правова
відповідальність якого застрахована
за вказаним полісом, та потерпілої
особи, що зазнала збитків в результаті
ДТП.

Таким чином, ПрАТ «Європейський
страховий союз» та її Страхувальник
взагалі не повинні були повідомляти
відповідача про настання ДТП, оскільки
страхувальник ПрАТ «Європейський
страховий союз» не укладав з
відповідачем договору ОСЦПВ, а Позивач
взагалі не є учасником ДТП. Обов'язок
повідомлення страховика покладається
саме на страхувальника відповідача,
оскільки останній уклав з відповідачем
поліс ОСЦПВ.

Отже, на вимоги, що випливають із
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
поширюється загальний строк позовної
давності, встановлений тривалістю у
три роки (ст. 257 ЦК України), що
обчислюється з моменту, коли позивач
виплатив страхове відшкодування, та до
нього перейшло право зворотної вимоги
до відповідача в порядку регресу, про
що також зазначено у постанові
Верховного Суду України № 6-112цс13 від
25.12.2013р.

Згідно статті 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що рішення суду з цивільної
справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку про те, що позивач на підставі
ст.ст. 22, 1191, Цивільного кодексу України,
ст. 228 Господарського кодексу України
набув право регресу до відповідача
щодо відшкодування останнім понесених
позивачем витрат у вигляді суми
виплаченого страхового відшкодування,
а тому позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача у повному
обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(, адреса: 02081, м. Київ,
вул. Здолбунівська 7-Д) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Європейський страховий союз» (, адреса: 01025, м. Київ, вул.
Володимирська 7, офіс 1; 03056 м.Київ. вул.
дашавська 25, офіс 89) суму
заборгованості в розмірі 5384 (п`ять
тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 32
коп. - страхового відшкодування в
порядку регресу, 1827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. - судового
збору.

3. Видати наказ відповідно до ст. 116
Господарського процесуального кодексу
України.

4. Рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання, оформленого
відповідно до вимог статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

(Повний текст рішення складено: 23.07.2014р.)

Суддя
Мельник В.І.