ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р.Справа № 922/1994/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ до
Красноградського підприємства
теплових мереж, м.Красноград про
стягнення 1368948,71 гривень за участю
представників:

позивача - Єфременка О.О. (довіреність
№14-88 від 18 квітня 2014 року)

відповідача - Болотова П.С. (довіреність
б/н від 02 квітня 2013 року)

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2014 року позивач, публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з Красноградського
підприємства теплових мереж
(відповідача) суми заборгованості у
розмірі 1368948,71 гривень, у тому числі,
1000000,00 гривень суми основної
заборгованості, 271877,62 гривень суми
нарахованої пені, 72320,07 гривень суми 3%
річних та 24751,01 гривень суми
інфляційних втрат. Заявлену вимогу
обґрунтував неналежним виконанням
відповідачем умов договору
купівлі-продажу природного газу
№13/2664-ТЕ-32, укладеного між сторонами 28
грудня 2012 року. Крім того, позивач
просив суд покласти судові витрати на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22 травня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 10 червня 2014 року.

10 червня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду відзив (вх.№19109) на позовну заяву, в
якому викладена позиція останнього
полягає у тому, що він дійсно укладав
спірний договір з позивачем, але
зазначив про повне погашення 1000000,00
гривень суми основної заборгованості,
та просив суд зменшити розмір пені.
Судом було досліджено наданий відзив
та долучено до матеріалів справи.

У відкритому судовому засіданні 10
червня 2014 року було оголошено перерву
до 21 липня 2014 року.

24 червня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду заяву
(вх.№21623) про зменшення розміру
позовних вимог, в якій зазначив про
часткове погашення відповідачем суми
основної заборгованості в розмірі
1000000,00 гривень, у зв'язку з чим, просив
суд стягнути з останнього штрафні
санкції у розмірі 393279,60 гривень, у тому
числі, 273658,44 гривень суми нарахованої
пені, 72731,03 гривень суми 3% річних та 46890,13
гривень суми інфляційних втрат.

21 липня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду
супровідним листом (вх.№24959) додаткові
документи на підтвердження заявлених
позовних вимог. Судом було досліджено
надані документи та долучено до
матеріалів справи.

Також, 21 липня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду пояснювальну записку (вх.№24837), в
якій зазначив, що призначенням платежу
у платіжному дорученні, яким було
погашено 1000000,00 гривень основної
заборгованості, є погашення
заборгованості за природний газ саме
за спірним договором. Крім того,
представник відповідача надав через
канцелярію суду клопотання (вх.№24836), в
якому просив суд припинити провадження
у справі, у зв'язку з повним погашенням
суми основної заборгованості, та
клопотання (вх.№25065), в якому повторно
просив суд зменшити розмір пені.
Відповідні документи були досліджено
судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні підтримав надану
заяву про зменшення розміру заявлених
позовних вимог та просив суд
задовольнити її у повному обсязі.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні проти відповідної
заяви позивача не заперечував.

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення
по справі збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Суд, розглянувши заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог,
перевіривши повноваження представника
позивача на підписання даної заяви,
встановивши, що відповідні дії
позивача не порушують права і
охоронювані законом інтереси сторін,
дійшов висновку про прийняття її до
розгляду та продовжує розгляд справи, з
урахуванням прийнятої заяви.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 21 липня 2014 року
підтримав позовні вимоги, з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, та просив суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 21 липня 2014 року
проти зменшених позовних вимог
заперечував частково, наполягав на
задоволенні клопотання про зменшення
розміру пені, та не підтримав
клопотання про припинення провадження
у справі.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

28 грудня 2012 року між публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(позивачем) та Красноградським
підприємством теплових мереж
(відповідачем) було укладено договір
купівлі-продажу природного газу
№13/2664-ТЕ-32. Даний договір було
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до розділу 1 договору
постачальник (позивач) зобов'язався
передати покупцеві (відповідачу)
природний газ для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням,
релігійними та національними творчими
спілками та їх осередками (крім
обсягів, що використовуються для
виробничо-комерційної діяльності), а
покупець, в свою чергу, зобов'язався
прийняти і оплатити природний газ на
умовах цього договору.

Як вбачається з матеріалів, на
виконання умов спірного договору,
позивач поставив на адресу відповідача
за період з січня по грудень 2013 року
природний газ на загальну суму 5298575,91
гривень, що підтверджуються наступними
актами приймання - передачі природного
газу (а.с.19-25)

- акт від 26 вересня 2013 року на суму 1098980,45
гривень;

- акт від 26 вересня 2013 року на суму 870116,58
гривень;

- акт від 26 вересня 2013 року на суму 955753,97
гривень;

- акт від 26 вересня 2013 року на суму 240780,21
гривень;

- акт від 31 жовтня 2013 року на суму 508719,77
гривень;

- акт від 24 січня 2014 року на суму 610071,49
гривень;

- акт від 24 січня 2014 року на суму 1014153,44
гривень.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідач, в свою чергу, за отриманий
газ своєчасно не розрахувався, у
зв'язку з чим, утворилась основна
заборгованість перед позивачем у
розмірі 1000000,00 гривень, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи виписками по операціях
підприємства. Однак, станом на 01 квітня
2014 року, відповідач повністю погасив
суму основної заборгованості, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією платіжного доручення №336
від 01 квітня 2014 року.

Суд, проаналізувавши обставини,
вказані у позовній заяві, дійшов
висновку про те, що позивач виконав
свої зобов'язання за спірним договором
належним чином та у повному обсязі.
Проте, відповідач, в свою чергу,
зобов'язання за спірним договором
виконав, але із порушенням умов
договору.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

До того ж, частина 2 статті 193
Господарського кодексу України
встановлює те, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Таким чином, щодо заявленої вимоги
позивача про стягнення з відповідача
46890,13 гривень суми інфляційних втрат та
72731,03 гривень суми 3% річних, суд
зазначає наступне.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України, з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунки позивача
щодо кожної із нарахованих санкцій,
перевіривши періоди нарахування
останнім вказаних сум інфляційних
втрат та 3% річних, дійшов висновку про
те, що відповідні розрахунки є вірними,
та відповідають нормам чинного
законодавства, а тому підлягають
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 273658,44 гривень
пені та клопотання відповідача про
зменшення її розміру, суд зазначає
наступне.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями в цьому
Кодексі визначаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України, суд
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК) (1798-12), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо
(п.3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ №18 від
26.12.2011 р.).

Враховуючи майновий стан підприємства
відповідача, причини неналежного
виконання зобов'язань за спірним
договором, повне добровільне погашення
заборгованості, суд вважає за
необхідне задовольнити відповідне
клопотання шляхом зменшення розміру
пені на 50%, у зв'язку з чим, суд дійшов
висновку про стягнення з відповідача
136829,22 гривень пені, в іншій частині слід
відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Суд звертає увагу сторін, що у
відповідності до ч.4 п.3.17.4. постанови
Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011 року,
судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.625, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 193,
230 Господарського кодексу України, та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Красноградського
підприємства теплових мереж (63304,
Харківська область, м.Красноград,
вул.Жовтнева, 47, ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6, )
136829,22 гривень пені, 72731,03 гривень суми 3%
річних, 46890,13 гривень інфляційних втрат
та 7865,60 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

В частині позову щодо стягнення 136829,22
гривень пені відмовити.

Повне рішення складено 25 липня 2014 року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/1994/14