ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р.Справа № 922/1279/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Бринцев О.В.

судді: Макаренко О.В. , Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрімпекс", м. Харків;
до Харківської міської ради, м.
Харків; про внесення змін до договору
за участю представників:

позивача - Мірошниченко О.А.,
довіреність від 20.03.2014р.; Валіт Ю.А.,
директор;

відповідача - Макарцев С.В., довіреність
№08-11/5945/2-13 від 30.12.2013р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрімпекс"
звернулося до господарського суду
Харківської області з позовом до
Харківської міської ради про внесення
змін до договору оренди від 23 вересня
2005 року (зареєстрований у ДП "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах" в книзі державної
реєстрації договорів оренди землі
(книга №4) за №53), укладеного між
ХМР та ТОВ "Укрімпекс", шляхом визнання
укладеною додаткової угоди до
зазначеного договору оренди в
редакції, викладеній у позовній заяві.
В обґрунтування позову посилається на
ст. ст. 5, 13, 15, 30 Закону України "Про
оренду землі", ст.ст. 180, 188, 193, 284 ГК
України, ст.ст. 274.1, 288.5.1, 288.5.2
Податкового кодексу.

Розпорядженням Голови господарського
суду Харківської області від 22.07.2014
року, враховуючи те, що суддя Аюпова Р.М.
знаходиться у відпустці, для розгляду
справи призначено колегію суддів у
складі: головуючий суддя Бринцев О.В.,
судді Макаренко О.В. та Інте Т.В.

Представники позивача у судовому
засіданні 22.07.2014р. позов підтримали
повністю та наполягають на його
задоволенні, також підтримали
клопотання позивача про зупинення
провадження у справі до вирішення по
суті справи №922/518/14 (вх.№20085, а.с. 110),
заявлене у судовому засіданні 17.06.2014р.
Представники позивача звернулися в
судовому засіданні до суду із заявою
(вх.№25109) про долучення до матеріалів
справи поданих ними доказів, які
досліджені судом та долучені до
матеріалів справи.

Представник відповідача проти позову
заперечує та просить суд відмовити у
його задоволенні, у тому числі з тих
підстав, що запропонована позивачем
додаткова угода до договору оренди
землі від 23.09.2005р. №3 не
відповідає порядку визначення
розмірів орендної плати при укладанні
договорів оренди землі та умовам
договору оренди землі, укладеного між
Харківською міською радою та ТОВ
"Укрімпекс", що письмово викладено у
відзиві на позовну заяву, наданому до
суду 03.06.2014р. (вх.№18593, а.с. 98-100). Також
представник відповідача заперечує
проти задоволення клопотання позивача
про зупинення провадження у справі,
вважає його необгрунтованим та
заявленим безпідставно, оскільки
вирішення спору у справі №922/518/14 не
унеможливлює розгляд даної справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу, всебічно
та повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, суд установив наступне.

На підставі рішення ХХVІ сесії
Харківської міської ради ІV скликання
від 24.11.2004р. №191/04 "Про надання юридичним
та фізичним особам земельних ділянок
для будівництва (реконструкції) та
подальшої експлуатації об"єктів" та
рішення ХХХ сесії Харківської міської
ради ІV скликання від 20.12.2004 року №227/04
"Про внесення змін до рішень сесій
Харківської міської ради", між
Харківською міською радою
(орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Укрімпекс"
(орендар) укладено договір оренди землі
(а.с. 30-34), зареєстрований у Харківській
регіональній філії Державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах" від 23.09.2005 року за № 53.
Згідно п.1.1. договору орендодавець
надає, а орендар приймає в строкове
платне користування земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
- землі житлової та громадської
забудови, яка знаходиться у м. Харків,
вул. Отакара Яроша, 18.

Договір укладено строком: на період
реконструкції до 01.12.2007 року (але не
пізніше прийняття об"єкту до
експлуатації); на період експлуатації
до 01.12.2029 року (п.8 договору).

Відповідно до пункту 5 вказаного
Договору нормативна грошова оцінка
земельної ділянки:

- на період реконструкції згідно з
довідкою № 1104/05 від 12.05.2005 року
становить 641.906 гривень;

- на період експлуатації згідно з
довідкою №1105/05 від 12.05.2005р. становить
3.209.531 гривню.

За змістом п.9 договору орендна плата за
земельну ділянку вноситься орендарем у
грошовій формі на рахунок Державного
казначейства у Харківській області.
Інформація щодо реквізитів
отримується у відповідному органі
державної податкової служби за місцем
знаходження земельної ділянки.

Розмір орендної плати в місяць за
земельну ділянку становить:

- на період реконструкції : 2005 рік - 1.367,26
гривень; 2006 рік - 2.012,91 гривень; з 2007 року
- 3.797,94 гривень;

- на період експлуатації : з 01.12.2007 року -
11.768,28 гривень.

Обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції (пункт 10 договору).

Пунктом 11 договору сторонами
визначено, що орендна плата за земельну
ділянку вноситься орендарем
(відповідачем) рівними частками
щомісячно протягом 30 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Згідно з пунктом 13 договору оренди
землі від "10" серпня 2005 року за №10
розмір орендної плати переглядається у
разі: а) зміни умов господарювання,
передбачених договором; б) зміни
розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів; в) внаслідок
інфляції щорічно; г) погіршення стану
орендованої земельної ділянки не з
вини орендаря, що підтверджено
документами; д) в інших випадках
передбачених законом.

Так позивач просить суд, відповідно до
Господарського кодексу України,
Цивільного кодексу України,
Податкового кодексу України, Закону
України "Про оренду землі", Постанови
КМУ "Про затвердження Типового
договору оренди землі" від 3 березня 2004
року № 220, пункт 9 договору оренди землі,
зареєстрованого 23 вересня 2005 року за №
53, викласти у наступній редакції:
"Орендна плата вноситься орендарем у
грошовій формі в розмірі 3% від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки на рахунок Державного
казначейства у Харківській області.
Інформація щодо реквізитів
отримується у відповідному органі
державної податкової служби за місцем
знаходження земельної ділянки".

В своєму позові позивач зазначає про
те, що вартість оренди землі не
визначена чітко та постійно
змінюється: на 2005 рік - 2,56%, на 2006 рік -
3,78%, на 2007 рік - 7%, на 2007 рік
(експлуатація) - 4,4% від нормативної
грошової оцінки, на 2013 рік, враховуючи
інфляцію позивач сплачує 5,7% від
нормативної грошової оцінки землі.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів та
наявність підстав для їх захисту в
судововму порядку шляхом визнання
відповідної додаткової угоди
укладеною.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Конституція України (ст.19) встановлює,
що правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

До загальних принципів господарювання
відноситься заборона незаконного
втручання органів державної влади та
органів місцевого самоврядування, їх
посадових осіб у господарські
відносини (ст.6 ГК України).

Згідно п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України однією із
загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.
Статтею 627 ЦК України (свобода договору)
встановлено наступне. Відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб вступати
чи утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам за взаємною згодою
визначати умови договору, також за
взаємною згодою змінювати ці умови або
утримуватись від пропозицій про їх
зміну.

У відповідності до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Положеннями ч.1 ст.651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом. Із
цими положеннями кореспондується
норма ч.1. ст.188 ГК України, якою також
встановлено, що зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Норма ст.30 Закону України "Про оренду
землі" так само передбачає, що зміна
умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди
щодо зміни умов договору оренди землі
спір вирішується в судовому порядку.

Порядок зміни та розірвання договору
визначено частинами 2-5 названої ст.188 ГК
України. В підсумку цитовані норми
права встановлюють правило згідно
якого зміна договору можлива лише у
двох випадках: або добровільно за
згодою сторін, або примусово у разі,
якщо обов'язок внести зміни прямо
передбачений законом або договором.

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України
(судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень) суд зазначає, що обов'язок
по доведенню існування в законі чи
договорі обов'язку відповідача внести
зміни у спірний договорі оренди
земельної ділянки покладений на
позивача.

Проте, в даному випадку цей тягар
доказування позивачем не витриманий.
Доказів існування обов'язку
відповідача укласти спірну додаткову
угоду до відповідного договору оренди
землі не надано.

Про незаконність вимог позивача
свідчить те, що в даному разі позивач
просить суд врегулювати в договорі
відносини, які вже врегульовані
нормативними актами.

Крім того, позивач фактично просить суд
внести зміни до договору, якими буде
виключено з договору оренди таку його
істотну умову як ціна.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди за
всіма істотними умовами. Істотними є
умови про предмет договору, а також ті,
які визнані такими за законом або
необхідні для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою
однієї зі сторін має бути досягнуто
згоди.

Із цим положенням Цивільного кодексу
України кореспондуються положення ч.2
ст.180 Господарського кодексу України.
Крім того, ч.3 ст. 180 Господарського
кодексу визначено, що до будь-якого
господарського договору мають бути
включені такі умови предмет, ціна та
строк дії договору.

Відповідно до пункту 36 вказаного
Договору оренди землі, зміна умов
договору здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України" №
309-VI від 03.06.08р. внесені зміни до частин 4,
5 статті 21 Закону України "Про оренду
землі", згідно з якими річна орендна
плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів, розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою:

- для земель сільськогосподарського
призначення розміру земельного
податку, що встановлюється Законом
України "Про плату за землю";

- для інших категорій земель
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється цим законом.

Річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки. При цьому
у разі визначення орендаря на
конкурентних засадах може бути
встановлений більший розмір орендної
плати, ніж зазначений у цій частині.
Вказаний закон набрав чинності з
моменту опублікування 04.06.08р.

У зв'язку з введенням в дію Податкового
кодексу України з 01.01.11р. Закон України
"Про плату за землю" втратив чинність, а
питання сплати податку на землю та
оплати орендної плати за користування
земельною ділянкою регулюється
виключно цим Кодексом.

Згідно статті 288 Податкового кодексу
України розмір та умови внесення
орендної плати встановлюються у
договорі оренди між орендодавцем
(власником) і орендарем. Розмір
орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою: - для земель
сільськогосподарського призначення
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; - для
інших категорій земель трикратного
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом.

Мінімальний розмір річної орендної
плати за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, передбачений
Податковим кодексом України, що діє на
час вирішення спору, повністю
відповідає мінімальному розміру
річної орендної плати, який
передбачала стаття 21 Закону України
"Про оренду землі", в редакції, що діяв
до 01.01.2011 р.

Відповідно до статей 651, 652 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зокрема, договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом; а також у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору.

В редакції договору оренди землі від
23.09.2005р. п. 9 встановлено, що розмір
орендної плати в місяць за земельну
ділянку становить:

- на період реконструкції : 2005 рік - 1.367,26
гривень; 2006 рік - 2.012,91 гривень; з 2007 року
- 3.797,94 гривень;

- на період експлуатації : з 01.12.2007 року -
11.768,28 гривень.

Натомість запропонована позивачем
редакція цього пункту встановлює, що
орендна плата вноситься орендарем у
грошовій формі в розмірі 3% від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, в той час як річна орендна
плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки. Тобто
позивач просить суд встановити для
позивача мінімальний розмір річної
орендної плати. Проте, це неможливо,
адже визначення розміру орендної плати
відноситься до сторін договору, а не до
компетенції суду.

Суд зауважує, що висловлений вище
висновок суду про неможливість
односторонньої зміни умов договору
відповідає принципам справедливості,
добросовісності та розумності
цивільного законодавства, принципам
свободи договору (ст. 3 ЦК України),
принципам свободи підприємницької
діяльності у межах, визначених
законом; заборони незаконного
втручання органів державної влади та
органів місцевого самоврядування, їх
посадових осіб у господарські
відносини (ст.6 ГК України). Суд
зауважує, що позивач під час укладення
спірного договору оренди землі будучи
вільним у обранні його умов самостійно
погодив і розмір орендної плати у
договорі і строк дії договору. Тому у
позивача відсутні підстави для
одностороннього коригування умов
договору.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про те, що позивачем не
доведено обставин, на які він
посилається, як на підставу своїх
позовних вимог (існування обов'язку
відповідача щодо укладення спірної
додаткової угоди про зміну розміру
орендної плати за договором оренди
землі) та не доведено відповідність
пропонованої додаткової угоди вимогам
Закону, а відтак позовні вимоги є
безпідставними, такими, що не
ґрунтуються на Законі, а отже не
підлягають задоволенню.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання
позивача про зупинення провадження у
справі до вирішення по суті справи
№922/518/14 (вх.№20085, а.с. 110), виходячи з
наступного:

У відповідності до ч. 1 ст. 79 ГПК України
Господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом.

Пов'язаність справ полягає у тому, що
рішення іншого суду, який розглядає
справу, встановлює обставини, що
впливають на збирання та оцінку
доказів у даній справі, зокрема, факти,
що мають преюдиціальне значення. Ці
обставини повинні бути такими, що
мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі. Йдеться про те, що
господарський суд не може розглянути
певну справу через обмеженість своєї
юрисдикції щодо конкретної справи
внаслідок: а) непідвідомчості; б)
обмеженості предметом позову; в)
неможливості розгляду тотожної справи;
г) певної черговості розгляду вимог.

Суд зазначає, що позивач обґрунтовує
клопотання про зупинення провадження у
справі до розгляду пов'язаної справи,
що стосується внесення змін до
спірного договору оренди землі за
позовом Харківської міської ради до
ТОВ "Укрімпекс", щодо розміру орендної
плати залежно від нової нормативної
грошової оцінки земельної ділянки та
встановлення чіткого відсотку для
визначення орендної плати.

Однак, з наданих позивачем документів
(а.с.111-122) не вбачається, що під час
вирішення спору у справі №922/518/14 будуть
встановлені обставини, що не можуть
бути встановлені господарським судом
самостійно у справі №922/1279/14.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, які складаються з 1218,00грн.
витрат по сплаті судового збору, суд
керується ст. 49 ГПК України і покладає
їх на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, ст.ст. 3, 6,
16, 525, 526, 627, 629, 640, 651, 654 Цивільного
кодексу України, ст.ст.179, 188, 284
Господарського кодексу України, ст. ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, ст.ст. 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 24.07.2014 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В.
Бринцев О.В. Макаренко Т.В. Інте

/Справа №922/1279/14/