ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2014 р.
Справа № 911/2819/14

За позовом Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Київській області

до Комунального
закладу «Ірпінська центральна міська
лікарня» Ірпінської міської ради
Київської області

про стягнення 5635,69грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Красновид Н.Л.
(довіреність № 13/1-1-7 від 08.01.2014);

від відповідача - Лісовенко В.Ю.
(довіреність № 1087 від 24.07.2014)

СУТЬ СПОРУ: Управління Державної
служби охорони при ГУ МВС України в
Київській області (далі - УДСО)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Комунального закладу «Ірпінська
центральна міська лікарня» Ірпінської
міської ради Київської області (далі -
КЗ «ІЦМЛ) про стягнення 5635,69грн, з яких:

- 5370,48грн основного боргу за надані
послуги;

- 265,21грн збитків від інфляції за
період з лютого 2014 року по травень 2014
року.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
№65 (258/14) від 07.04.14 в частині оплати
наданих послуг у встановлений строк
(а.с.3-5).

До початку розгляду справи по суті,
позивачем подано заяву про зменшення
розміру заявлених вимог з посилання на
оплатуи частини основної
заборгованості. Так, відповідно до
поданої заяви, позивач просить
стягнути з відповідача 4432,08грн
основного боргу та 265,21грн збитків від
інфляції (а.с.41).

Подана заява прийнята судом, оскільки
право на зменшення заявлених вимог, в
силу ч.4 ст.22 ГПК України, є виключним
правом позивача, яке може бути ним
реалізоване у будь-який час до
прийняття рішення по суті заявлених
вимог.

Відповідач у справі КЗ «ІЦМЛ» у відзиві
на позов проти задоволення позовних
вимог в частині стягнення збитків від
інфляції у сумі 265,21грн заперечує та
просить у задоволенні позову в частині
їх стягнення відмовити.

Відхиляючи заявлені вимоги, відповідач
посилається на те, що заборгованість за
надані позивачем послуги виникла з
незалежних від нього причини, у зв'язку
з відсутністю коштів на казначейських
рахунках (а.с.52-53).

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі,
представник відповідача щодо
задоволення позову в частині стягнення
збитків від інфляції заперечував.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

07.04.2014 між сторонами у справі - УДСО
(далі - охорона, позивач) та КЗ «ІЦМЛ»
(травмоталогічне відділення) (далі -
замовник, відповідач) укладено договір
№ 65 (258/14) на централізовану охорону
майна на об'єкті підрозділом Державної
служби охорони при Міністерстві
внутрішніх справ України (а.с. 12-14, далі -
договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 2.1 договору, за цим
договором замовник доручає, а охорона
зобов'язується здійснювати охорону
майна замовника на об'єкті та
обслуговування сигналізації на цьому
об'єкті; за цим договором охорона не
приймає майно замовника на зберігання
і не вступає у володіння ним.

Згідно п. 2.2 договору передбачено, що
охорона майна, яке знаходиться на
об'єкті, здійснюється позивачем у дні і
години, вказані у дислокації, за
адресою: м. Буча, вул. Польова,19.

В силу п. 3.1 договору, ціна охоронних
послуг за цим договором є договірною і
визначається сторонами у розрахунку та
протоколі узгодження договірної ціни
(додатки №№ 1, 2 до договору), які є
невід'ємною частиною цього договору;
загальна сума договору на 2014 рік
складає 10 708,28грн. При цьому, договором
визначено, що, у разі зміни норм витрат
охорони на виконання заходів охорони
по договору, у тому числі при
проведенні державної індексації
доходів населення, інших заходів, що
викликають зміну суми витрат на
утримання охорони, договірна ціна та
вартість охоронних послуг по договору
змінюється сторонами на основі
наданого охороною письмового подання
замовнику без переоформлення договору,
шляхом підписання сторонами додатків
№№ 1, 2 до договору у новій редакції.

Відповідно до п. 3.2 договору, вартість
наданих послуг по охороні за договором
на кожний окремий місяць
розраховується сторонами на підставі
дислокації та розрахунку (додатки №№ 1,
2 до договору), відповідно до кількості
годин надання цих послуг у кожному
окремому місяці та їх вартості; оплати
за послуги охорони здійснюється
замовником шляхом перерахування
грошових коштів на банківський рахунок
позивача.

Зазначений договір укладається
сторонами на один рік і починає свою
дію з 01.01.2014 (п. 13.1 договору).

Додатком №1 до вказаного договору
сторонами визначено вартість кожного
виду послуг та кількість часу її
надання (а.с.17, зворот), а додатком № 2
(протокол узгодження договірної ціни
за здійснення заходів охорони)
договірну ціну, яка становить: 1,52грн, у
т.ч. ПДВ-20% за одну годину охорони
об'єкта та 300,00грн, у т.ч. ПДВ-20% у рік за
технічне обслуговування однієї
умовної установки сигналізації об'єкта
(а.с.15).

Також, сторонами укладено додаткову
угоду № 1 від 08.04.2014, відповідно до якої
узгоджено, що, в силу ч. 3 ст. 631 ЦК
України, умови договору застосовуються
до відносин між ними, які виникли до
його укладення - з 01.01.2014 по 31.12.2014 (а.с.18).

На виконання умов вказаного договору,
позивачем з січня по червень 2014 року
надані відповідачу послуги з охорони,
що підтверджується актами
приймання-передачі робіт/послуг, які
підписані уповноваженими особами, на
суму 5370,48грн, а саме за:

- квітень 2014 року № ІРП-003135 на суму
3530,16грн., що включає послуги за
січень-квітень 2014 року;

- травень 2014 року № ІРП-0003394 на суму
938,40грн.;

- червень 2014 року № ІРП-004158 на суму
901,92грн (а.с.19, 50).

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем обов'язку щодо
оплати наданих позивачем послуг, а
також застосування до відповідача
відповідальності за порушення
відповідного обов'язку, яка
встановлена чинним законодавством.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка
регулює відносини з надання послуг, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ст.901 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу у розмірі,
у строки та у порядку, що встановлені
договором.

Як визначено п.3.2 договору, оплата
послуг охорони проводиться до 5 числа
кожного місяця за цей місяць; датою
оплати вважається дата зарахування
коштів замовника на банківський
рахунок охорони.

Отже, останнім днем виконання
зобов'язання з оплати наданих послуг за
певний місяць є 4 число цього місяця
(також див.п.1.9 постанови Пленуму ВГСУ
від №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» ).

Відповідно до акту звірки взаємних
розрахунків за вищевказаним договором,
заборгованість відповідача перед
позивачем за надані послуги станом на
01.07.2014 становить 5370,48грн (а.с.51).

Як свідчить виписка з рахунку за 24.07.2014,
відповідачем сплачено позивачу 938,40грн
за послуги з охорони за травень 2014 року
за цим договором (а.с.47).

Таким чином, відповідачем взяті на себе
зобов'язання в частині оплати послуг за
вказаний період виконані лише
частково; заборгованість на момент
розгляду справи становить 4432,08грн.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки відповідачем не виконані
взяті на себе зобов'язання, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення
основного боргу в сумі 4432,08грн
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи встановлення факту
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, вимоги в частині
стягнення збитків від інфляції,
нарахованих за прострочення виконання
зобов'язання з оплати наданих
позивачем послуг є обґрунтованими.

Проте, суд не погоджується з
розрахунком збитків від інфляції,
наданим позивачем (а.с. 11).

Так, позивач нараховує збиткі від
інфляції за послуги, щодо
підтвердження факту надання яких
складено акт у квітні 2014 року, за період
з лютого по травень 2014 року, тобто за
період, який передував даті укладення
додаткової угоди до договору - 08.04.2014,
яка розповсюдила дію відповідного
договору на відносини, які виникли з
січня 2014 року.

Однак, лише з 08.04.2014 у відповідача
виникло зобов'язання оплатити послуги
щодо яких складено акт за квітень 2014
року у сумі 3 530,16грн.

За розрахунком суду, зважаючи на те, що
позивач нараховує інфляційні лише на
суму боргу за актом за квітень у
розмірі 3530,16грн включно по травень 2014
року, розмір інфляційних втрат за
відповідний період на вказану суму
становить 254,17грн (з 09.04.2014 по 31.05.2014 на
суму боргу 3530,16грн).

Отже, вимоги в частині стягнення
збитків від інфляції підлягають
задоволенню у сумі 254,17грн, а у
задоволенні інфляційних втрат на суму
11,04грн суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати, понесені позивачем у зв'язку з
оплатою позову судовим збором,
підлягають частковому відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача, а саме
пропорційно розміру задоволених вимог
без урахування частини заборгованості,
яка погашена відповідачем після
порушення провадження у справі, -
938,40грн, що складає 1822,71грн.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення; повне
рішення складено 30.07.2014.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального закладу
«Ірпінська центральна міська лікарня»
Ірпінської міської ради Київської
області на користь Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Київській області 4432,08грн
заборгованості, 254,17грн збитків від
інфляції, а також 1822,71грн в рахунок
відшкодування витрат, понесених на
оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 11,04грн
інфляційних втрат відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ейвазова А.Р.