ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2014 р.
Справа № 911/1956/14

За позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної ради

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України

про стягнення 100 218,42грн.

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача Петренко А.С. (дов. № 18/10
від 25.06.2014р.);

від відповідача не з'явилися;

від третьої особи не з'явилися.

Обставини справи:

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (далі - позивач)
звернулася з позовом до Комунального
підприємства «Києво-Святошинська
тепломережа» Київської обласної ради
(далі - відповідач) про стягнення 100
218,42грн. 3 % річних за період з 16.03.2012р. по
16.05.2014р., які виникли у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором
поставки природного газу для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання № 06/10-2975 ТЕ-17 від
27.12.2010р., яке встановлено рішенням
господарського суду Київської області
від 16.05.2012р. у справі № 23/025-12.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором
поставки природного газу для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання № 06/10-2975 ТЕ-17 від
27.12.2010р., яке встановлено рішенням
господарського суду Київської області
від 16.05.2012р. у справі № 23/025-12.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 26.05.2014р. (з
урахуваннмя ухвали від 28.05.2014р.)
порушено провадження у справі № 911/1956/14,
розгляд справи призначено на 20.06.2014р.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 20.06.2014р. залучено
Міністерство енергетики та вугільної
промисловості України до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, розгляд
справи відкладено на 04.07.2014р.

03.07.2014р. до канцелярії
господарського суду Київської області
від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву № 537 від 02.07.2014р. (вх. №
12856/14 від 03.07.2014р.), згідно якого останній
визнав позовні вимоги безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню судом, який
прийнято судом та просив суд
розглянути справу без участі
представника відповідача, яке
задоволено судом в частині розгляду
справи без участі представника
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 04.07.2014р. розгляд
справи відкладено на 25.07.2014р.

У судовому засіданні 25.07.2014р.
представник позивача підтримав позов
повністю.

Третя особа та відповідач в судове
засідання 25.07.2014р. не з'явилися, про
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Враховуючи, що неявка третьої особи в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, суд вважає за
можливе здійснити розгляд справи за
наявними в ній матеріалами за
відсутності представника третьої
особи.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2010р. між Дочірнім підприємством
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (Постачальник) та Комунальним
підприємством «Києво-Святошинська
тепломережа» Київської обласної ради
(Покупець) було укладено договір
поставки природного газу для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання № 06/10-2975 ТЕ-17, згідно
умов якого постачальник зобов'язався
передати покупцеві імпортований
природний газ, а покупець прийняти та
оплатити природний газ на умовах
договору.

Відповідно до п. 4.1 договору остаточний
рахунок за фактично спожиті обсяги
газу здійснюються на підставі акта
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Суд встановив, що рішенням
господарського суду Київської області
від 16.05.2012р. (суддя Заєць Д.Г.) (а.с. 15-21),
яке набрало законної сили, у справі №
23/025-12 за позовом Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» до Комунального підприємства
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної ради про стягнення 4
599 900,67грн., встановлено, що на
виконання умов договору позивач
передав, а відповідач прийняв
природний газ, що підтверджується
підписаними уповноваженими сторонами
позивача та відповідача актами
передачі -приймання природного газу
для надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання від 31 січня 2011
року (на суму 1235514,30 грн.), від 28 лютого 2011
року (на суму 1394803,34 грн.), від 31 березня
2011 року (на суму 1187924,88 грн.), від 30 квітня
2011 року (на суму 284068,91 грн.), а всього, на
загальну суму 4102311,43 грн.; відповідач
взяті на себе зобов'язання не виконав, в
результаті чого за ним утворилась
заборгованість у розмірі 4102311,43 грн.;
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто з відповідача на користь
позивача - 4102311 (чотири мільйони сто дві
тисячі триста одинадцять) грн. 43 коп.
заборгованості, 158283 (сто п'ятдесят
вісім тисяч двісті вісімдесят три) грн.
59 коп. пені, 61525 (шістдесят одна тисяча
п'ятсот двадцять п'ять) грн. 71 коп.
інфляційних втрат, 119496 (сто
дев'ятнадцять тисяч чотириста
дев'яносто шість) грн. 36 коп. 3% річних та
64380 (шістдесят чотири тисячі триста
вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору, в
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Судом також встановлено, що на момент
судового розгляду даної справи борг
відповідача перед позивачем за
поставлений згідно договору поставки
природного газу для надання населенню
та релігійним організаціям послуг з
опалення та гарячого водопостачання №
06/10-2975 ТЕ-17 від 27.12.2010р. природний газ
погашено повністю у розмірі 4 102
311,43грн., зокрема: 1 573 100грн. сплачено
26.11.2012р. та 2 529 211,43грн. сплачено 21.12.2012р.,
що підтверджується виписками з рахунку
(а.с. 39-40).

Предметом позову є вимоги про
стягнення з відповідача 100 218,42грн. 3 %
річних за період з 16.03.2012р. по 16.05.2014р.,
які виникли у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором поставки
природного газу для надання населенню
та релігійним організаціям послуг з
опалення та гарячого водопостачання №
06/10-2975 ТЕ-17 від 27.12.2010р., яке встановлено
рішенням господарського суду
Київської області від 16.05.2012р. у справі
№ 23/025-12.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду (ч. 5 ст. 11 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013р. день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Господарським судам необхідно мати на
увазі, що за приписом частини п'ятої
статті 11 ЦК України грошове
зобов'язання може виникати з рішення
суду. Відтак якщо певне зобов'язання
згідно з рішенням господарського суду
є грошовим (наприклад, у зв'язку з
прийняттям судового рішення про
стягнення суми попередньої оплати в
зв'язку з недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу (п. 5.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013р.).

Судом також встановлено, що на момент
судового розгляду даної справи борг
відповідача перед позивачем за
поставлений згідно договору поставки
природного газу для надання населенню
та релігійним організаціям послуг з
опалення та гарячого водопостачання №
06/10-2975 ТЕ-17 від 27.12.2010р. природний газ
погашено повністю у розмірі 4 102
311,43грн., зокрема: 1 573 100грн. сплачено
26.11.2012р. та 2 529 211,43грн. сплачено 21.12.2012р.,
що підтверджується виписками з рахунку
(а.с. 39-40).

Визначаючи правову природу грошового
зобов'язання, необхідно, перш за все
виходити з правил ч. 1 ст. 509 ЦК України,
відповідно до яких зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В той же час правова природа пеня
зовсім інша, оскільки пеня - це один із
видів забезпечення виконання
зобов'язання (ст. ст. 546, 549 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Тобто, пеня носить допоміжний
(акцесорний) до основного зобов'язання
характер.

Викладене підтверджується положеннями
ст. 1 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», відповідно
до якої грошове зобов'язання -
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України.
До грошових зобов'язань боржника не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду.

Таким чином, системний аналіз норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що обов'язок сплатити пеню за
невиконання зобов'язання не є
зобов'язанням в розумінні положень ч. 1
ст. 509 ЦК України, тому що пеня є одним із
видів забезпечення виконання
основного зобов'язання, в тому числі й
грошового.

Отже, оскільки рішенням господарського
суду Київської області від 16.05.2012р. в
справі № 23/025-12 на користь Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» було стягнуто пеню, правова
природа цього боргу як штрафної
санкції з прийняттям рішення не
змінилася, пеня у грошове зобов'язання
не перетворилася, а тому відсутні
підстави для застосування до цих
правовідносин положень ст. 625 ЦК
України.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від
18.02.2014р. у справі № 3-2гс14.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
вимог про стягнення 3 % річних,
нарахованих за період з 02.06.2012р. по
16.05.2014р. на суму пені у розмірі 158
283,59грн.

З огляду на викладене, а також
приймаючи до уваги період нарахування
3 % річних, що вказаний позивачем у
позовній заяві (а.с. 9), суд обмежив
період нарахування 3 % річних по 20.12.2012р.
(останній день наявності боргу у
розмірі 2 529 211,43грн.). Відтак,
арифметично вірний розмір 3 % річних,
нарахованих за період з 16.03.2012р. по
20.12.2012р. складає загалом 91 176,96грн., з
яких: 26 299,75грн. за період з 16.03.2012р. по
01.06.2012р., нарахованих на суму боргу 4 102
311,43грн., 59 680,20грн. за період з 02.06.2012р. по
25.11.2012р. на суму боргу 4 102 311,43грн. та 5
197,01грн. за період з 26.11.2012р. по 20.12.2012р. на
суму боргу 2 529 211,43грн. Відтак, вимога
про стягнення 100 218,42грн. 3 % річних
підлягає частковому задоволенню у
розмірі 91 176,96грн. 3 % річних.

Посилання представника
відповідача на те, що вина відповідача
у виникненні заборгованості відсутня,
оскільки природний газ, поставлений за
договором № 06/10-2975 ТЕ-17 від 27.12.2010р.
використовувався відповідачем для
вироблення теплової енергії виключно
для потреб населення, а грошові кошти
на оплату поставленого газу відсутні, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
нарахування 3 % річних оцінюються судом
критично з огляду на те, що за загальним
правилом, закріпленим у частині першій
статті 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання через відсутність у нього
необхідних коштів, оскільки згадане
правило обумовлено замінністю грошей
як їх юридичною властивістю. Тому у
випадках порушення грошового
зобов'язання суди не повинні приймати
доводи боржника з посилання на
неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів (стаття 607 ЦК України)
або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК
України чи стаття 218 ГК України).

Аналогічна правова позиція
міститься у п. 1.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 91 176,96грн. 3 % річних за
період з 16.03.2012р. по 20.12.2012р., які виникли
у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором поставки природного газу для
надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання № 06/10-2975 ТЕ-17
від 27.12.2010р., яке встановлено рішенням
господарського суду Київської області
від 16.05.2012р. у справі № 23/025-12 є
обґрунтованими, підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами
і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального
підприємства «Києво-Святошинська
тепломережа» Київської обласної ради
(08150, Київська обл., Києво-Святошинський
район, м. Боярка, вул. 50 років Жовтня,
буд. 9; ідентифікаційний код 23576122) на
користь Дочірньої компанії „Газ
України" Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України" (04116, м.
Київ, Шевченківський р-н., вул.
Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код
31301827) 91 176 (дев'яносто одну тисячу сто
сімдесят шість гривень) 96 коп. 3 % річних
та 1 823 (одну тисячу вісімсот двадцять
три гривні) 54 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову -
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено: 29.07.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко