ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року Справа № 916/638/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука
П.А.
Стратієнко Л.В.(доповідач)з участю
представників: позивача: відповідача:
не з'явився не з'явивсярозглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЕТАЛОНАВТОСЕРВІС"на
постановуОдеського апеляційного
господарського суду від 17 червня 2014
рокуу справі№ 916/638/14за
позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю
"ЕТАЛОНАВТОСЕРВІС"дотовариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма
Укрінстрой"про стягнення 215 282,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 р. позивач звернувся в суд з
позовом про стягнення з відповідача 215
282 грн майнової шкоди.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 23.04.2014 (суддя - Дяченко Т.Г.) у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014
(головуючий - Бойко Л.І., судді - Величко
Т.А., Лашин В.В.) рішення Господарського
суду Одеської області від 23.04.2014
скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма
Укрінстрой" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЕТАЛОНАВТОСЕРВІС" 21 867, 00 грн збитків та
судові витрати.

В решті позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить змінити
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014,
задовольнивши позовні вимоги в повному
обсязі. Стягнути з ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма
Укрінстрой" на користь ТОВ
"ЕТАЛОНАВТОСЕРВІС" 21 867,00 грн упущеної
вигоди, 193 415, 07 грн відсотків за
прострочення платежів з кредиту, як
зворотної вимоги та судові витрати.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є відшкодування збитків.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено господарськими судами,
03.12.2007 між ТОВ "Еталонавтосервіс"
(замовник) та ТОВ "Виробничо-комерційна
фірма Укрінстрой" (постачальник) було
укладено договір № 3/12 на поставку
продукції, за умовами якого відповідач
прийняв на себе зобов'язання поставити
своїм автотранспортом цеглу керамічну
ефективну полуторну М-100 запаковану на
піддонах стрейч-плівкою та цеглу
одинарну повнотілу М-100 запаковану на
піддонах стрейч-плівкою на об'єкт
позивача, а позивач прийняти
вищезазначену продукцію постачальника
та оплатити її вартість на умовах 100%
передплати. Загальна кількість
продукції - 177 778 штук цегли керамічної
склала 160 000, 00 грн.

На виконання умов договору № 3/12
позивачем перерахував на рахунок
відповідача передплату у сумі 160 000,00
грн, що підтверджується копією
платіжного доручення № 2 від 28.12.2007р.
(а.с. 14).

Проте, ТОВ "Виробничо-комерційна фірма
Укрінстрой" зобов'язання з поставки
товару не виконав, що спричинило
подальше звернення позивача до
господарського суду Одеської області,
рішенням якого від 01.07.2011 у справі №
13-15/198-10-5560 позовні вимоги ТОВ
"Еталонавтосервіс" до ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма
Укрінстрой" про розірвання договору на
поставку продукції від 03.12.2007 № 3/12 та
стягнення 160 000,00 грн передплати та 10 000,00
грн пені задоволено у повному обсязі.
Вказане рішення суду не оскаржувалось
та у встановленому законом порядку
набрало законної сили.

27.12.2007 між ТОВ "ЕТАЛОНАВТОСЕРВІС" і ВАТ
"Морський транспортний банк" було
укладено кредитний договір № 2590/OF.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
задовольняючи позов частково,
апеляційний господарський суд виходив
з того, що через невиконання ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма
Укрінстрой" умов договору з поставки
цегли, ТОВ "ЕТАЛОНАВТОСЕРВІС" не мало
можливості поставити цеглу ТОВ
"ТрансРемБуд" відповідно до договору
від 27.11.2007, в зв'язку з чим зазначений
договір було розірвано, а тому ТОВ
"ЕТАЛОНАВТОСЕРВІС" не отримало 21 867,00
грн прибутку, що згідно з ст. 22 ЦК
України, 224 ГК України є пущеною
вигодою. При цьому, на думку
апеляційного суду упущена вигода в
сумі 21 867,00 грн. складається із різниці
вартості керамічної цегли у кількості
177 778 штук, загальною вартістю 181 867,00 грн
за договором купівлі-продажу № 20/11 від
27.11.2007 та вартості керамічної цегли у
кількості 177 778 штук, загальною вартістю
160 000,00 грн за договором № 3/12 на поставку
продукції від 03.12.2007. Водночас, суд
апеляційної інстанції відмовив у
частині стягнення з відповідача прямих
збитків у сумі 193 415,07 грн, що пов'язані з
необхідністю внесення платежів за
обслуговування кредиту.

Однак повністю погодитися з такими
висновками суду апеляційної інстанції
неможливо виходячи з такого.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками
є втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки),
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані при
належному виконанні зобов'язання.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено,
що при визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди є одним із видів
цивільно-правової відповідальності.
Для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, і вини. За відсутності хоча
б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі належного виконання
боржником своїх обов'язків. При
визначенні реальності неодержаних
доходів мають враховуватися заходи,
вжиті кредитором для їх одержання. У
вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються ті збитки, які могли б
бути реально отримані при належному
виконанні зобов'язання.

Як встановлено місцевим судом, позивач,
вказував на втрату певного очікуваного
доходу у розмірі 21 867,00 грн, який він
розраховував отримати від реалізації
цегли, що підлягала поставці за
договором № 3/12, однак ним у
встановленому законом порядку не було
доведено, що ним укладався договір
поставки саме з метою подальшого
перепродажу цегли, а не для будь-якої
іншої мети та не було доведено реальну
можливість реалізації такої цегли з
прибутком у сумі 21 867,00 грн.

Наявність теоретичного обґрунтування
можливості отримання прибутку ще не є
підставою для його стягнення.

Таким чином, місцевий господарський
суд прийшов до правильного висновку, що
позивачем відповідно до вимог ст. 33 ГПК
України не доведено наявність усіх
елементів цивільного правопорушення в
діях відповідача, а тому місцевий суд
правомірно відмовив у позові в частині
стягнення 21 867,00 грн.

Щодо вимог про стягнення 193 415,07 грн
прямих збитків, що пов'язанні з
необхідністю внесення платежів за
обслуговування кредиту.

Як зазначав позивач, з метою належного
виконання умов договору № 3/12 на
поставку продукції, 27.12.2007 між
позивачем і ВАТ "Морський транспортний
банк" було укладено кредитний договір
№ 2590/OF.

Відповідно до умов вказаного договору
позивач отримав 225 000, 00 грн кредитних
коштів для поповнення обігових коштів
позичальника.

За період користування кредитними
коштами, з 27.12.2007 до 04.10.2013 ТОВ
"ЕТАЛОНАВТОСЕРВІС" було сплачено банку
193 415,07 грн строкових відсотків, що
підтверджується копією довідки ПАТ
"Марфін Банк" від 04.10.2013 (а.с. 9) та копією
виписки з банківського рахунку (а.с. 34-65)
та які позивач просить стягнути з
відповідача, як прямі збитки, що
пов'язанні з необхідністю внесення
платежів за обслуговування кредиту.

Як правильно встановлено місцевим
судом, посилаючись на понесення прямих
збитків, що полягали у необхідності
сплати строкових відсотків за
користування кредитом, позивачем
належними доказами не підтверджено
необхідність отримання кредитних
коштів саме з метою належного
виконання умов договору № 3/12 на
поставку продукції від 03.12.2007. При
цьому, сторонами у п. 1.1. кредитного
договору було погоджено, що банк
зобов'язався надати позивачу кредит
для поповнення обігових коштів
позивача на суму 225 000,00 грн, а тому
отримання такого кредиту для цілей
виконання договору № 3/12 на поставку
продукції від 03.12.2007 можливо лише
припускати.

Також, матеріали справи не містять
належних доказів і позивачем не
доведено того, що причиною понесення
ним додаткових витрат, пов'язаних з
обслуговуванням кредиту у період з
27.12.2007 до 04.10.2013 було невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором № 3/12 на поставку продукції
від 03.12.2007. Водночас, як вбачається із
матеріалів справи, розмір залучених
кредитних коштів (225 000,00 грн) та
вартість непоставленого відповідачем
товару (160 000,00 грн) відрізняються і
позивачем не доведено, що на
відповідача покладався обов'язок з
відшкодування додаткових витрат
позивача на обслуговування усієї суми
кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Необхідними елементами такої
відповідальності також є шкода,
протиправна поведінка та причинний
зв'язок між шкодою і протиправною
поведінкою, наявність якої має бути
доведена позивачем.

Отже, враховуючи викладене,
господарський суд прийшов до
правильного висновку про
необґрунтованість та недоведеність
належними доказами заявлених до
стягнення прямих збитків у сумі 193 415,07
грн, що пов'язані з необхідністю
внесення платежів за обслуговування
кредиту, а тому місцевий суд правомірно
відмовив в позові у цій частині.

Таким чином, висновок апеляційного
господарського суду про наявність
підстав для часткового задоволення
позову є помилковим, а тому постанова
Одеського апеляційного господарського
суду від 17.06.2014 підлягає скасуванню з
залишенням в силі рішення
Господарського суду Одеської області
від 23.04.2014.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЕТАЛОНАВТОСЕРВІС" задовольнити
частково.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 17 червня 2014
року у справі за № 916/638/14 скасувати, а
рішення Господарського суду Одеської
області від 23 квітня 2014 року залишити в
силі.

Головуючий, суддя М.Остапенко Суддя
П.Гончарук Суддя
Л.Стратієнко