м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10754/14 14.07.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім Ойл
Груп"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Лотуре-Агро"простягнення 107934 грн. 47
коп.Представники: від
позивача:Андрушко Є.Л.- представник за
довіреністю б/н від 13.06.2014від
відповідача:не з'явились ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

02.06.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім Ойл
Груп" з вимогами до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Лотуре-Агро" про стягнення 107934 грн. 47
коп. заборгованості за поставлений
товар.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та договорів не виконав взяті
на себе зобов'язання з оплати
отриманого товару, поставленого
позивачем відповідно до накладних:
СМ1-1071 від 13.08.2012, СМ1-1496 від 29.03.2013, ЖТ1-4326
від 10.04.2013, КВ2-9814 від 29.04.2013, КВ2-9813 від
29.04.2013, ЖТ1-4466 від 08.05.2013, КВ2-10068 від 20.05.2013,
ЖТ1-4629 від 31.05.2013, КВ2-10531 від 18.06.2013, ЖТ1-4901
від 12.07.2013, СМ1-1792 від 10.09.2013, СМ1-1793 від
10.09.2013, ДП1-176 від 18.09.2013, ЖТ1-5370 від 30.09.2013,
КВ2-11811 від 30.09.2013, ЖТ1-5476 від 11.10.2013, КВ2-12409
від 13.11.2013, КВ2-12422 от 14.11.2013, у зв'язку з
чим в останнього виникла
заборгованість у розмірі 107934 грн. 47 коп.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.06.2014 порушено провадження у
справі № 910/10754/14 та справу призначено
до розгляду на 27.06.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.06.2014 розгляд справи
відкладено на 14.07.2014, у зв'язку з неявкою
представника відповідача у судове
засідання та невиконанням останнім
вимог суду.

Представник відповідача у судове
засідання 14.07.2014 не з'явився, клопотання
про відкладення розгляду справи не
подав, вимоги суду не виконав, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином за
адресою, зазначеною у Спеціальному
витязі з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 18785847.

У судове засідання 14.07.2014 з'явився
представник позивача та надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги та просить суд
їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувається з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні 14.07.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані суду
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що позивачем було
поставлено, а відповідачем прийнято
товар (мастили та оливи) на загальну
суму 173723 грн 86 коп. (з ПДВ), що
підтверджується підписаними та
скріпленими печатками обох сторін
накладними: СМ1-1071 від 13.08.2012 на суму 28178
грн; СМ1-1496 від 29.03.2013 на суму 43579 грн;
ЖТ1-4326 від 10.04.2013 на суму 5200 грн; КВ2-9814
від 29.04.2013 на суму 9010 грн 01 коп., КВ2-9813
від 29.04.2013 на суму 3987 грн, ЖТ1-4466 від
08.05.2013 на суму 6180 грн, КВ2-10068 від 20.05.2013 на
суму 13902 грн 70 коп., ЖТ1-4629 від 31.05.2013 на
суму 3560 грн, КВ2-10531 від 18.06.2013 на суму 20226
грн 85 коп., ЖТ1-4901 від 12.07.2013 на суму 9308
грн, СМ1-1792 від 10.09.2013 на суму 4650 грн,
СМ1-1793 від 10.09.2013 на суму 3030 грн, ДП1-176 від
18.09.2013 на суму 9555 грн, ЖТ1-5370 від 30.09.2013 на
суму 326 грн, КВ2-11811 від 30.09.2013 на суму 1005
грн, ЖТ1-5476 від 11.10.2013 на суму 2400 грн,
КВ2-12409 від 13.11.2013 на суму 7302 грн, КВ2-12422
от 14.11.2013 на суму 2325 грн, а також
виставленими позивачем рахунками на
оплату отриманого товару, а саме: ЖТ1-5210
від 08.04.2013, ЖТ1-5401 від 08.05.2013, ЖТ1-5581 від
30.05.2013, ЖТ1-5931 від 11.07.2013, ЖТ1-6580 від 30.09.2013,
ЖТ1-6684 від 10.10.2013, СМ1-1396 від 19.07.2012, СМ1-1945
від 12.02.2013, СМ1-2417 від 09.09.2013, СМ1-2416 від
09.09.2013, ДП1-295 від 18.09.2013, КВ2-17134 від 30.09.2013,
КВ2-14283 від 24.04.2013, КВ2-14328 від 26.04.2013,
КВ2-14615 від 17.05.2013, КВ2-15271 від 14.06.2013,
КВ2-17854 від 07.11.2013 та КВ2 17984 від 13.11.2013
(належним чином завірені копії яких
наявні в матеріалах справи).

Повноваження представників
відповідача на отримання поставленого
позивачем товару підтверджується
належним чином оформленими
довіреностями серії ЛА на отримання
товарно-матеріальних цінностей: №1663
від 04.08.2012, № 133 від 28.03.2013, № 182 від 10.04.2013,
№ 326 від 29.04.2013, № 468 від 20.05.2013, № 618 від
18.06.2013 та № 2012 від 13.11.2013(належним чином
засвідчені копії яких наявні в
матеріалах справи).

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до норм частини 2 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Норми статті 181 Господарського кодексу
України встановлюють загальний
порядок укладання господарських
договорів. Частина 1 зазначеної статті
визначає, що господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Відповідно до норм статті 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Дослідивши зміст укладеного між
позивачем та відповідачем договору,
суд дійшов висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265
Господарського кодексу України
сторони для визначення умов договорів
поставки мають право використовувати
відомі міжнародні звичаї,
рекомендації, правила міжнародних
органів та організацій, якщо це не
заборонено прямо або у виключній формі
цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання
товарів не господарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу (частина 6 статті 265
Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного
кодексу України встановлено, що
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та
частини 2 статті 664 Цивільного кодексу
України обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент: вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Якщо з
договору купівлі-продажу не випливає
обов'язок продавця доставити товар або
передати товар у його
місцезнаходженні, обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент здачі товару
перевізникові або організації зв'язку
для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Таким чином, видані позивачем накладні
містять пропозицію (оферту)
відповідача на укладення договору, а
фактичне прийняття відповідачем
товару свідчить про прийняття цієї
пропозиції. Підписання накладних
сторонами свідчить про погодження
істотних умов договору, зокрема,
предмету договору, суми та строку
оплати за товар.

На виконання взятих на себе зобов'язань
за домовленістю з позивачем відповідач
здійснив лише часткову оплату
отриманого товару у розмірі 65789 грн. 39
коп., що підтверджується наявними в
матеріалах справи виписками по
особовому рахунку позивача.

Таким чином, відповідач в порушення
домовленостей між сторонами та норм
чинного законодавства належним чином
не виконав в повному обсязі взяті на
себе зобов'язання з оплати
поставленого позивачем товару, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість перед позивачем за
отриманий товар у розмірі 107934 грн. 47
коп., що підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами та не
спростовано відповідачем, зокрема
відповідачем не надано суду доказів
оплати отриманих від позивача послуг
на суму 107934 грн. 47 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищенаведене та
встановленням факту невиконання
відповідачем обов'язку з оплати
товару, поставленого позивачем, на
загальну суму 107934 грн. 47 коп., вимоги
позивача про стягнення 107934 грн. 47 коп. з
відповідача підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 43, 44, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лотуре-Агро" (03022,
м. Київ, пров. Василя Жуковського,
буд. 13/16, ідентифікаційний код 34287465) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім Ойл
Груп" (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд.
19, ідентифікаційний код 36272859)
заборгованість у розмірі 107934 (сто сім
тисяч дев'ятсот тридцять чотири) грн. 47
коп. та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 2158 (дві тисячі сто
п'ятдесят вісім) грн 69 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 21.07.2014

Суддя
І.М.
Отрош