м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/11775/14 31.07.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська компанія
імперіал»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фудмаркет»

про стягнення 1 319 930,16 грн

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники

від позивача: Гур'єва Ю.А. - представник
за довіреністю від 21.10.13

від відповідача: Перетятько В.Є. -
представник за довіреністю від 28.03.14

В судовому засіданні 31.07.14 в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська компанія
імперіал» про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фудмаркет» грошові кошти у розмірі 1
319 930,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що між сторонами було
укладено договір поставки № від
15.04.2013 р., на підставі якого позивач як
постачальник зобов'язався поставляти і
передавати у власність відповідачу
товар, а відповідач приймати та
сплачувати за товар на умовах договору.

За доводами позивача, останнім 27-28
січня 2014 р. здійснено 100% передплату за
товар у розмірі 59 631,69 грн, згідно умов
договору та специфікації № 1, проте
відповідачем так і не поставлено товар
позивачу. За невиконання договірних
зобов'язань, позивачем також
нараховані штрафні санкції у вигляді 3%
річних у розмірі 441,11 грн та пені у
розмірі 2 107,38 грн. За доводами позивача,
ТОВ «Українська компанія імперіал» на
підставі договору поставило
відповідачу товар на загальну суму 4 648
969,31 грн. Відповідачем в свою чергу було
оплачено товар на суму 3 347 491,60 грн, у
зв'язку з чим утворився борг на суму 1 301
477,71 грн. Позивач з метою досудового
врегулювання спору звертався до
відповідача з проханням погасити борг,
проте відповідачем було проігноровано
та не сплачено борг, а тому позивач
звернувся до суду за захистом
порушеного права та просить суд
стягнути з відповідача основну суму
боргу у розмірі 1 301 477,71 грн та 3% річних
у розмірі 17 852,45 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 17.06.2014 за вказаною позовною заявою
порушено провадження у справі № 910/11775/14
та призначено справу до розгляду у
судовому засіданні на 16.07.2014 р.

У судовому засіданні 16.07.2014 р.
представник відповідача подав відзив
на позовну заяву, що був долучений до
матеріалів справи. У відзиві
відповідач зазначив, що позивачем не
доведено належними доказами заявлену
суму до стягнення, зокрема не надано
доказів поставки відповідачу товару на
суму 4 648 969,31 грн. Щодо оплати товару у
сумі 3 347 491,60 грн відповідач
підтверджує. Крім цього, відповідач
стверджує, що між сторонами не
поводилися акти звіряння, та зазначив,
що позивач вже звертався до суду з
позовною заявою (яка була повернута в
порядку ст. 63 ГПК України) про
стягнення з відповідач грошових коштів
у сумі 833 870,19 грн за чотирма договорами:
№ від 24.10.2012 р., № від 07.12.2012
р., № від 15.04.2013 р. та № від
15.04.2013 р., а тому не зрозуміло чому в
даній позовній заяві заявлена суму
більша за одним договором № від
15.04.2013 р.

Ухвалою суду від 16.07.2014 розгляд справи
відкладався до 23.07.2014 у зв'язку з
неявкою позивачу у судове засідання.

22 липня 2014 року через загальний відділ
суд позивач подав письмові пояснення
позовних вимог з урахуванням відзиву
на позовну заяву. Зокрема, позивач
повідомив, що між сторонами було
укладено договори поставок № від
24.10.2012 р., № від 07.12.2012 р., №
від 15.04.2013 р. та № 460003675 від 15.04.2013 р.

Так, за договором № від 24.10.2012 р.
позивачем було поставлено відповідачу
товар на суму 17 717 821 грн (що
підтверджується завіреними копіями
видаткових накладних). Відповідачем
було оплачено товар на загальну суму 17
531 967,00 грн, а тому за договором №
від 24.10.2012 р. борг становить 185 854,92 грн.

За договором № від 07.12.2012 р.
позивачем було поставлено товар
відповідачу на загальну суму 5 436 236,72
грн (що підтверджується завіреними
копіями видаткових накладних),
відповідачем у свою чергу було
перераховано на рахунок позивача за
даним договором суму у розмірі 6 573 133,06
грн. Відтак, у відповідача за №
від 07.12.2012 р. існує переплата у розмірі
790 923,06 грн.

За договором № від 15.04.2013 р.
позивачем поставлено відповідачу
товар на загальну суму 4 585 377,71 грн (що
підтверджується завіреними копіями
видаткових накладних). Відповідачем в
свою чергу було оплачено товар на суму 3
283 900,00 грн. Отже, за договором №
від 15.04.2013 р. утворився борг на суму 1 301
477,71 грн.

За договором № 460003675 від 15.04.2013 р.
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 1 523 900,82 грн (що
підтверджується завіреними копіями
видаткових накладних), відповідачем в
свою чергу було оплачено товар на суму 1
400 000,00, а тому борг відповідача перед
позивачем за договором № від
15.04.2013 р. становить 123 900,00 грн.

З урахуванням боргу за договорами №
від 24.10.2012 р., № від 15.04.2013 р.
та № 460003675 від 15.04.2013 р. та переплати за
договором № від 07.12.2012 р. у
відповідача існує борг на загальну
суму 820 310,39 грн.

Відтак, позивач просить суд стягнути з
відповідача борг у сумі 820 310,39 грн та 3
% річних за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань щодо оплати за
отриманий товар за договорами №
від 24.10.2012 р., № від 15.04.2013 р. та №
460003675 від 15.04.2013 р. у сумі 22 400,36 грн.

Отже, позивачем фактично зменшено
розмір позовних вимог та доповнено
позовну заяву новими підставами.

У судовому засіданні 23.07.2014 представник
позивача підтримав подані письмові
пояснення (заяву про зменшення) та
просив суд прийняти до розгляду та
долучити до матеріалів справи
видаткові накладні за всіма
договорами, довідки банків щодо
надходження коштів від відповідача за
договорами та акти взаємних
розрахунків. Клопотанням судом
задоволено.

Відповідно до п.17 інформаційного листа
Вищого господарського суду від 20.10.2006 №
01-8/2351 «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році та
в I півріччі 2006 року» відповідно до
частини четвертої статті 22 ГПК позивач
вправі до прийняття рішення у справі,
зокрема, зменшити розмір позовних
вимог. Під зменшенням розміру позовних
вимог слід розуміти зміну (у бік
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК
ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог,
якщо його прийнято господарським
судом, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір.

За клопотанням представника
відповідача у судовому засіданні
оголошувалась перерва до 30.07.2014.

У судовому засіданні 30.07.2014 представник
позивача підтримала позовні вимоги з
урахуванням зменшення розміру та
надала додаткові письмові
обґрунтування позовних вимог. Зокрема,
представник позивача зазначила, що
відповідно до акту взаємних
розрахунків за договором поставки №
від 24.10.2012 станом на 21.07.2014 р.
вартість реально відвантаженого
товару відповідачу становить 17 777992,01
грн, сума зарахованих в оплату цього
товару коштів складає 17 592 137,09 грн,
проте частина товару на загальну суму
60 170,09 грн мала дефекти, що відповідно
до умов договору стало підставою для
його повернення. Відтак борг
відповідача за даним договором на
момент розгляду справи складає 185 854,92
грн (17 777992,01 грн - 17 592 137,09 грн).

За договором № від 07.12.2012 р.
станом на 21.07.2014 р. вартість реально
відвантаженого товару відповідачу
становить 5 436 236,72 грн, зарахованих в
оплату цього товару коштів складає 6 573
133,06 грн. сума переплат за вказаним
договором становить 345 973,65 грн., товар
на суму 444 949,41 грн було поставлено на
умовах взаємозаліку зобов'язань, а
саме: за період дії цього договору
відповідач надавав позивачу
логістичні та інформаційні послуги. А
також на суму 450 223,41 грн сторонами було
проведено врахування бартеру за
бухгалтерським обліком (що відображено
в акті звіряння). Відтак у позивача
існує переплата за даним договором у
розмірі 790 923,06 грн.

Відповідно до акту взаємних
розрахунків за договором № від
15.04.2013 р. вартість реально
відвантаженого товару відповідачу
становить 4 648 969,31 грн, а сума
зарахованих в оплату цього товару
коштів становила 3 347 491,60 грн. Частина
товару на суму 63 591,60 грн мала дефекти,
що відповідно до умов договору стало
підставою для його повернення. Тому
борг за даним договором становить 1 301
477,71 грн (4 648 969,31 грн - 3 347 491,60 грн).

За договором № 460003675 від 15.04.2013 р.
вартість реально відвантаженого
товару відповідачу становить 1 523 900,82
грн, а сума зарахованих в оплату цього
товару коштів становила 1 400 000,00 грн, а
тому борг відповідача перед позивачем
за даним договором № становить 123 900,82
грн. (1 523 900,82 грн - 1 400 000,00 грн).

Представник відповідача заявив
клопотання про призначення судової
експертизи з питань відбитку штампу та
підпису у накладних, з тих підстав, що у
накладних УК-0002194 від 29.05.2013 р., УК-0002184
від 29.05.2013 р., УК-0002291 від 04.06.2013 р., УК-0002515
від 218.06.2013 р., УК-0002638 від 25.06.2013 р., УК-0004380
від 27.09.2013 р., які містяться в матеріалах
справи не розбірливо містяться
штампи, підписи та дати.

Представник позивача проти вказаного
клопотання заперечував та надав для
огляду суд оригінали накладних.
Дослідивши вказані оригінали суд
встановив, що вказані накладні містять
чіткі відбитки штампу відповідача
«НАКЛАДНІ ОТРИМАНО», дату, підписи
уповноваженої особи, та штампу
«ОТРИМАНО НА ПЕРЕВІРКУ». А тому
клопотання відповідача не підлягає
задоволенню.

Представник позивача проти позову
заперечував та просив суд відмовити у
позові, а також зазначив, що у
матеріалах справи відсутня накладна за
договором № від 15.04.2013 р. №
УК-0002304 від 05.06.2014

Представник позивача заявила
клопотання про оголошення перерви у
судовому засіданні для надання часу
для долучення до матеріалів справи
накладної № УК-0002304 від 05.06.2014.

Клопотання судом було задоволено та
оголошено перерву у судовому засіданні
до 31.07.2014р.

У судовому засіданні 31.07.2014 р.
представник позивача заяви клопотання
про долучення до матеріалів справи
додаткових доказів по справі, в тому
числі, копію накладної № УК-0002304 від
05.06.2014.

Дослідивши вказані докази, суд
задовольнив клопотання та долучив до
матеріалів справи.

Представник відповідача подав
клопотання про проведення судової
експертизи щодо проведення
розрахунків між сторонами, оскільки
матеріали справи є об'ємні та складні
та потребують спеціальних знань.
Представник позивача заперечував
проти вказаного клопотання, зазначивши
при цьому, що в матеріалах справи
містяться акти звіряння взаємних
розрахунків, які підписанні
уповноваженими представниками сторін
та містять їх печатки (оригінали
надавалися суду до огляду), а тому
клопотання відповідача направлене на
затягування процесу.

Дослідивши клопотання відповідача про
призначення експертизи та заслухавши
пояснення представників сторін, суд
зазначає, що клопотання позивача є
необґрунтованим а тому не підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 31 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

У п. 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23
березня 2012 року № 4 «Про деякі питання
практики призначення судової
експертизи» зазначено, що відповідно
до статті 1 Закону «Про судову
експертизу» судова експертиза - це
дослідження експертом на основі
спеціальних знань матеріальних
об'єктів, явищ і процесів, які містять
інформацію про обставини справи, що
перебуває у провадженні, зокрема, суду.
Водночас і згідно з частиною першою
статті 41 ГПК експертиза призначається
для з'ясування питань, що потребують
спеціальних знань. Із сукупності
наведених норм матеріального і
процесуального права вбачається, що
неприпустимо ставити перед судовими
експертами правові питання, вирішення
яких чинним законодавством віднесено
до компетенції суду, зокрема, про
відповідність окремих нормативних
актів вимогам закону, про правову
оцінку дій сторін тощо. Судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Судом встановлено, що у матеріалах
справи наявні належні та допустимі
докази щодо взаємовідносин сторін на
підставі договір поставок, оцінка яких
не потребує спеціальних знань, а тому
відмовляє відповідачу у клопотанні.

Представник відповідача надав усні
пояснення щодо заперечення позову
частково.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Українська компанія
імперіал» (надалі - позивач,
постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Фудмаркет» (надалі - відповідач,
покупець) було укладено договори
поставок № від 24.10.2012 р., №
від 07.12.2012 р., № від 15.04.2013 р. та №
460003675 від 15.04.2013 р. (надалі - договори).

Відповідно до п. 1.1. договорів
постачальник зобов'язується
поставляти товар по цінах і в
асортименті вказаними в специфікації
(додаток № 1), разом з товаросупровідною
документацією, відповідно до поданих
покупцем та підтверджених
постачальником замовлень, а покупець
зобов'язується прийняти такі товари і
оплатити.

Ціни на товари, що поставляються,
вказуються в специфікації і товарних
накладних, які з моменту їх підписання,
є невід'ємною частиною договору. Ціни
вказуються в національній валюті,
включаючи ПДВ, а також вартість
упаковки, маркування і доставки
товарів постачальником у вказане у
замовленні місце поставки (п. 2.1.
договорів).

Згідно з п. 3.1. договорів постачальник
поставляє товари згідно замовлень
покупця на поставку товару, поданих за
посередництва сертифікованих
EDI-провайдерів, за вибором
постачальника.

У п. 4.1. договорів передбачено, що
постачальник здійснює поставку товару
на умовах DDP - до місця призначення,
вказаного у замовленні (правила
«ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 р.), тобто
постачальник зобов'язується прийняти
від покупця замовлення на поставку
товару, і здійснити її своїми засобами
і за власний рахунок на адресу і в строк
вказані в такому замовленні.

Згідно з п. 5.1. договорів підставою для
прийняття товару є відповідність
поставки замовленню покупця,
підтвердженого постачальником.
Приймання товару по кількості та
якості здійснюється покупцем в
порядку, передбаченому договором, а у
випадках неврегульованих в договорі,
сторони керуються інструкціями № П-6
від 15.06.1965 р. і № П-7 від 25.04.1966 р.

Відповідно до п. 5.2. договорів при
поставці товару, покупець приймає
товар по кількості, шляхом перевірки
фактичної наявності товару з кількістю
вказаною в транспортній накладній. За
наслідками прийняття товарів, покупець
проставляє на транспортній накладній
штамп «ТОВАР ОТРИМАНИЙ», і розміщує ці
документи на поталі.

Підставою для здійснення покупцем
оплати поставленого товару, є повне
виконання постачальником своїх
зобов'язань за договором. При наданні
постачальником, належним чином
оформлених, товарних і податкових
накладних протягом 5 календарних днів з
дати поставки товару, вказаного в
транспортній накладній, що
підтверджується проставлянням штампу
«ТОВАР ОТРИМАНИЙ», покупець оплачує
поставлений товар на умовах
відстрочення платежу з дати, вказаної в
транспортній накладній, по платіжних
днях в терміни, узгоджені сторонами в
додатку № 2, і в розмірі, який
розраховується за формулою: У = Pnз - Pnдз,
де У - розмір поточної оплати
постачальнику за поставлений товар, Pnз
- розмір поточної заборгованості за
поставлений товар, строк оплати по
якому настав, Pnдз - розмір постійно
діючої заборгованості покупця, що
погоджена сторонами в додатку № 2 до
договору (п. 6.1. договорів).

При наданні постачальником, належним
чином оформлених, товарних і
податкових накладних в строк більше
ніж 5 календарних днів, з дати поставки
товару, покупець оплачує поставлений
товар в терміни, узгоджені сторонами в
додатку № 2 з дати отримання товарних і
податкових накладних, вказаної на
штампі «НАКЛАДНІ ОТРИМАНІ» (п. 6.2.
договорів).

У п. 6.4. договорів сторонами визначено,
що постачальник надає згоду на
створення останнім постійно діючої
заборгованості покупця, розмір якої
сторони погоджують в додатку № 2 до
договору, без нарахування будь-яких
відсотків на вказану суму.

Сторонами підписані додатки № 2 до
договорів, де визначили строк
узгодження зміни ціни товару та строки
оплати. Так, зокрема згідно додатку № 2
до договору № від 24.10.2012 р.
визначений строк оплати 21 календарний
день, згідно додатку № 2 до договору №
від 07.12.2012 р. - строк оплати 45
календарних днів, згідно додатку № 2 до
договору № від 15.04.2013 р. - строк
оплати 1 календарний день та згідно
додатку № 2 до договору № 460003675 від
15.10.2013 р. - строк оплати 1 календарний
день.

За доводами позивача, ТОВ «Українська
компанія імперіал» належним чином
виконало зобов'язання за договорами та
поставило відповідачу за договором №
від 24.10.2012 р. позивач товар на суму
17 777 992,92 грн, що підтверджується
завіреними копіями видаткових
накладних, які містяться в матеріалах
справи. Відповідачем було оплачено
товар на загальну суму 17 531 967,00 грн, та
повернуто товар на суму 60 170, 09 грн, а
тому за договором № від 24.10.2012 р.
борг становить 185 854,92 грн (17 777 992,92 грн
- 17 531 967,00 грн - 60 170,09 грн).

За договором № від 07.12.2012 р.
позивачем було поставлено товар
відповідачу на загальну суму 5 436 236,72
грн, з яких товар на суму 444 949,41 грн було
поставлено на умовах взаємозаліку
зобов'язань, а саме: за період дії цього
договору відповідач надавав позивачу
логістичні та інформаційні послуги, що
підтверджується доказами, які
містяться в матеріалах справи.
Відповідачем у свою чергу було
перераховано на рахунок позивача за
даним договором у розмірі 5 782 210,37
грн., що на 345 973,65 грн (5 782 210,37 грн - 5 436
236,72 грн, більше за поставлений товар.
Відтак, у відповідача за № від
07.12.2012 р. існує переплата у розмірі 790
923,06 грн (444 949,41 грн +.345 973,65 грн).

За договором № від 15.04.2013 р.
позивачем поставлено відповідачу
товар на загальну суму 4 648 969,31 грн, що
підтверджується завіреними копіями
видаткових накладних, які містяться в
матеріалах справи. Відповідачем в свою
чергу було оплачено товар на суму 3 283
900,00 грн. та повернуто частину товару
на суму 63 591,60 грн. Отже, за договором №
від 15.04.2013 р. утворився борг на
суму 1 301 477,71 грн. (4 648 969,31 грн. - 3 283 900,00
грн - 63 591,60 грн).

За договором № 460003675 від 15.04.2013 р.
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 1 523 900,82 грн (що
підтверджується завіреними копіями
видаткових накладних), відповідачем в
свою чергу було оплачено товар на суму 1
400 000,00 грн, а тому борг відповідача
перед позивачем за договором №
від 15.04.2013 р. становить 123 900,82 грн (1 523
900,82 грн - 1 400 000,00 грн).

З урахуванням боргу за договорами №
від 24.10.2012 р., № від 15.04.2013 р.
та № від 15.04.2013 р. та переплати за
договором № від 07.12.2012 р. у
відповідача існує борг на загальну
суму 820 310,39 грн (185 854,92 грн + 1 301 477,71 грн
+ 123 900,82 грн - 790 923,06 грн).

Позивач з метою досудового
врегулювання спору звертався до
відповідача з листами від 18.02.2014 та від
24.03.2014 проханням погасити борг, проте
відповідачем було проігноровано
вказані листи, борг не сплачено.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладені
між сторонами договори є договором
поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України
предметом поставки є визначені
родовими ознаками продукція, вироби з
найменуванням, зазначеним у
стандартах, технічних умовах,
документації до зразків (еталонів),
прейскурантах чи товарознавчих
довідниках. Предметом поставки можуть
бути також продукція, вироби, визначені
індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
передбачає, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

З урахуванням умов п. 6.2. договорів та
додатку № 2 до договору оплата товару
здійснюється покупцем шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця з
відстроченням платежу: за договором №
від 24.10.2012 р. на 21 календарний
день, за договором № від 07.12.2012 р.
на 45 календарних днів, за договором №
від 15.04.2013 р. на 1 календарний день
та за договором № 460003675 від 15.10.2013 р. на
1 календарний день.

Як свідчать матеріали справи, позивач
поставив відповідачу товари:

- за договором № від 24.10.2012 р. на
загальну суму 17 777 992,01 грн, повернуто
товар на суму 60 170,09 грн;

- за договором № від 07.12.2012 р. на
загальну суму 5 886 460,13 грн;

- за договором № від 15.04.2013 р. на
загальну суму 4 648 969,31 грн, повернуто
товар на суму 63 591,60 грн;

- за договором № 460003675 від 15.04.2013 р. на
загальну суму 1 523 900,82 грн, що
підтверджується видатковими
накладними, підписаними
уповноваженими представниками сторін,
та містять штам «НАКЛАДНІ ОТРИМАНІ».

Згідно з ч.2 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач здійснював часткову оплату
за поставлений товар, зокрема:

- за договором № від 24.10.2012 р. на
суму 17 531 967,00 грн, а тому борг з
урахуванням повернутого товару на
момент вирішення спору становить 185
854,92 грн (17 777 992,92 грн - 17 531 967,00 грн - 60
170,09 грн).

- за договором № від 15.04.2013 р. на
суму 3 283 900,00 грн, а тому борг з
урахуванням повернутого товару на
момент вирішення спору становить 1 301
477,71 грн. (4 648 969,31 грн. - 3 283 900,00 грн - 63
591,60 грн).

- за договором № 460003675 від 15.04.2013 р. на
суму 1 400 000,00 грн, а тому борг
відповідача перед позивачем за
договором № від 15.04.2013 р. на
момент вирішення спору становить 123
900,82 грн.

Отже, з урахуванням боргу за договорами
№ від 24.10.2012 р., № від 15.04.2013
р. та № від 15.04.2013 р. та переплати
за договором № від 07.12.2012 р. у
відповідача існує борг перед позивачем
на загальну суму 820 310,39 грн (185 854,92 грн
+1 301 477,71 грн +123 900,82 грн - 790 923,06 грн).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є
строк (термін) його виконання.
Дотримання строку виконання є одним із
критеріїв належного виконання
зобов'язання, оскільки прострочення є
одним із проявів порушення
зобов'язання. Строк (термін) виконання
зобов'язання за загальним правилом,
узгоджується сторонами в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем був поставлений товар, що
підтверджується видатковими
накладними, підписаними сторонами,
копії яких містяться в матеріалах
справи. Проте відповідач, в порушення
дійсних домовленостей, не розрахувався
за поставлений товар, у зв'язку з чим
його заборгованість складає на момент
вирішення спору 820 310,39 грн.

Враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
розміру позовних вимог не оспорив та
належних доказів на заперечення
відомостей повідомлених позивачем не
надав, господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення суми основного боргу
нормативно та документально доведені,
а тому підлягають задоволенню в сумі 820
310,39 грн.

Крім іншого, позивач просить суд
стягнути з відповідача 3 % річних у
розмірі 22 400,36 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Отже, враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання щодо сплати за отриманий
товар, суд дійшов висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних.

Перевіривши розрахунки позивача, суд
встановив, що розмір 3% річних становить
суму більшу, ніж заявлено позивачем.
Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст.
83 ГПК України, суду не надано право
виходити за межі позовних вимог без
відповідного клопотання позивача, то
до стягнення підлягає сума у розмірі,
заявлена позивачем - 3% річних у розмірі
22 400,36 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання за договорами поставки.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача є правомірними та
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

При зверненні з позовом до суду
позивачем було внесено судовий збір за
майнові вимоги відповідно до первісної
ціни позову 1 319 330,16 грн. в розмірі 26
386,62 грн, в процесі розгляду справи
позивачем було зменшено розмір
позовних вимог майнового характеру до
842 710,75 грн (820 310,39 грн + 22 400,36 грн), які
відповідно мають оплачуватись судовим
збором в розмірі 16 854,22 грн (842 710,75 грн
*0,02).

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України
«Про судовий збір» у разі якщо розмір
позовних вимог збільшено або
пред'явлено нові позовні вимоги,
недоплачену суму судового збору
необхідно сплатити до звернення до
суду з відповідною заявою. У разі
зменшення розміру позовних вимог
питання щодо повернення суми судового
збору вирішується відповідно до статті
7 цього Закону.

Стаття 7 Закону України «Про судовий
збір» встановлює підстави повернення
судового збору, зокрема, відповідно до
п.1 ч.1 вказаної статті, повернення
судового збору відбувається у разі
зменшення розміру позовних вимог.

Таким чином різниця переплати
позивачем судового збору при подачі
позову становить суму у розмірі 9 532,40
грн (26 386,62 грн - 16 854,22 грн), яка підлягає
поверненню позивачу з Державного
бюджету України.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фудмаркет» (01103, м.
Київ, Залізничне Шосе, буд. 57,
ідентифікаційний код 36387233) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська компанія
імперіал» (83037, м. Донецьк, вул.. Кірова,
буд. 90 І, ідентифікаційний код 37839483)
грошові кошти у розмірі 820 310 (вісімсот
двадцять тисяч триста десять) грн 39
коп., 3% річних у розмірі 22 400 (двадцять
дві тисячі чотириста) грн 36 коп. та
судовий збір у розмірі 16 854 (шістнадцять
тисяч вісімсот п'ятдесят чотири) грн 22
коп.

3. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «Українська компанія
імперіал» (83037, м. Донецьк, вул.. Кірова,
буд. 90 І, ідентифікаційний код 37839483) з
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 9 532 (дев'ять тисяч
п'ятсот тридцять дві) грн 40 коп.,
перерахований платіжними дорученнями
№ 1109 від 28.03.2014 р. та № 2152 від 05.06.2014 р., що
залишені в матеріалах справи.

3. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.07.2014 року

Суддя

Пукшин Л.Г.