ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р.
Справа № 61/82-09

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

прокурора - Дудник В.В.,

заявника - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

позивача - Субота А.А.,

третьої особи - Марченко Л.М.,

відповідача - Пономарьова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№ 1503Х/1-7)
на рішення господарського суду
Харківської області від 18.06.2009 року

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галлан ЛТД", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет позову на стороні
позивача - Дергачівське державне мале
підприємство технічної інвентаризації
"Інвенрос", м. Дергачі, Харківська
область,

до Дергачівської міської ради
Харківської області, м. Дергачі,
Харківська область

за участю прокуратури Дергачівського
району Харківської області, м. Дергачі,

про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Галлан ЛТД", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою та після
уточнень просив суд визнати за ним
право власності на гуртожиток, у
цілому, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, літ. "А-2".

Рішенням господарського суду
Харківської області від 18.06.2009 р. по
справі № 61/82-09 (суддя Рильова В.В.) позов
задоволено повністю.

Громадянка - мешканка гуртожитку
будинку АДРЕСА_1, фізична особа ОСОБА_1
із рішенням місцевого господарського
суду не погодилась, подала до
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення та
прийняти нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

В судовому засіданні представники
заявника апеляційну скаргу підтримали,
просили її задовольнити.

Прокурор у своїх письмових поясненнях
та в судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 підтримав, просив її
задовольнити.

Відповідач у відзиві та його
представник в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримали, просили
її задовольнити.

Представник третьої особи в судовому
засіданні пояснив, що пояснень по суті
справи він надати не може.

Представник позивача у відзиві та в
судовому засіданні проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
відмовити у задоволенні клопотання
ОСОБА_1 про поновлення пропущеного
строку подання апеляційної скарги, у
зв'язку з його пропуском без поважних
причин, та припинити провадження у
справі як таке, що порушено помилково.

Крім того, позивач просить припинити
апеляційне провадження на підставі
пункту 1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України - у зв'язку з відсутністю
суб'єкта апеляційного оскарження,
оскільки, на думку представника
позивача, права ОСОБА_1 оскаржуваним
рішенням ніяк не зачіпаються.

На додаток до вищенаведеного
представник позивача просить
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги по суті.

Розглянувши клопотання представника
позивача про відмову у задоволенні
клопотання ОСОБА_1 про поновлення
пропущеного строку подання
апеляційної скарги та про припинення
провадження на підставі статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Твердження ТОВ «Галлан ЛТД» про те, що
апелянт пропустив строк на апеляційне
оскарження рішення суду першої
інстанції без поважних причин,
оскільки заявниця була обізнана про
існування цього рішення ще з 2010 або 2013
років, є безпідставними та позивачем не
доведені.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до положень статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, котра з
сторін посилається на юридичні факти,
які обґрунтовують її вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Так, як зазначає позивач, про існування
рішення господарського суду
Харківської області від 18.06.2009 апелянт
могла дізнатися з договору
купівлі-продажу гуртожитку від 09.11.2010,
який містився у матеріалах цивільної
справи про виселення, а також із тексту
колективної позовної заяви від 15.01.2013
року. Проте, позивачем не доведено того,
що апелянт на той час отримувала
вказане судове рішення,
ознайомлювалася з його текстом, брала
безпосередню участь у складанні
позовної заяви від 15.01.2013,
ознайомлювалась із текстом цієї
позовної заяви та ін.

Враховуючи викладене, підстави вважати
причини пропуску строку для
апеляційного оскарження неповажними
відсутні.

Щодо доводів позивача в обґрунтування
клопотання про припинення
апеляційного провадження за статтею 80
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Так, в обґрунтування своєї правової
позиції позивач зазначає, що рішеннями
Дергачівського районного суду від
21.11.2013 та апеляційного суду Харківської
області від 13.01.2014 у справі № 2010/2-1217/11
про виселення підтверджується
відсутність зв'язку апелянта зі
сторонами у цій господарській справі
та з предметом цього позову, та що
апелянт не має права оскаржувати
рішення суду першої інстанції у цій
справі, оскільки займає приміщення
кімнати у гуртожитку незаконно і
користується ним за чужий рахунок.

Проте з такими доводами позивача
колегія суддів погодитись не може, з
огляду на наступне.

Так, вказаними судовими рішеннями
встановлено, що апелянт не має права
користуватися приміщеннями у спірному
гуртожитку та підлягає виселенню.
Разом із цим, апелянт оскаржує рішення
господарського суду від 18.06.2009, на час
ухвалення якого судові рішення у
справі № 2010/2-1217/11 про виселення не
існували, а вона проживала та була
зареєстрована відповідно до закону у
кімнаті спірного гуртожитку як інші
мешканці, а тому мала бути залучена до
участі у справі в якості третьої особи.
Тобто судом першої інстанції рішенням
від 18.06.2009 були порушені права апелянта
та інших мешканців гуртожитку.

Особливу увагу колегія суддів звертає
на те, що самі судові рішення у
цивільній справі ухвалені на підставі
оскаржуваного рішення у цій
господарській справі, у зв'язку з
наявністю якого у ОСОБА_7 і виникло
право на звернення до суду про
виселення апелянта.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про відмову у задоволенні
клопотань позивача: про відмову у
задоволенні клопотання заявника про
поновлення строку на подання
апеляційної скарги, та про припинення
апеляційного провадження на підставі
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення прокурора
і представників, та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

Вивченням матеріалів справи
встановлено, що позовні вимоги
ґрунтуються на тому, що, як вказує
позивач, АТ «Галан» на праві власності
у цілому належав гуртожиток, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі
за текстом - гуртожиток). В процесі
реорганізації АТ «Галан» було створено
ТОВ «Галлан ЛТД» та 01.04.2007 року все
майно АТ «Галан» було передано за
передавальним актом ТОВ «Галлан ЛТД».
Після чого директор ТОВ «Галлан ЛТД»
подав заяву міському голові м. Дергачі
з проханням про видачу свідоцтва про
право власності ТОВ «Галлан ЛТД» на
гуртожиток, проте відповіді на вказану
заяву не отримав.

На підставі викладеного позивач
звернувся до господарського суду із
позовом про визнання за ним права
власності на гуртожиток.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Галлан ЛТД» місцевий господарський
суд зазначив, що з матеріалів справи
вбачається, що АТ «Галан» відповідно до
реєстраційного посвідчення від 23.10.1997
року є власником спірного гуртожитку,
який (гуртожиток) відповідно до довідки
Комунального підприємства технічної
інвентаризації «Інвенрос» від 22.04.2009
року - є нежитловою будівлею.

Місцевий господарський суд дійшов
висновку що до позивача перейшло право
власності на гуртожиток, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, літера
А-2, що підтверджується наявними у
справі матеріалами. Крім того, суд
зазначив про відсутність вини
відповідача у виникненні
господарського спору.

Проте, з такими висновками місцевого
господарського суду колегія суддів не
погоджується, на вважає необхідним
зазначити наступне.

Так, судом не були досліджені обставини
щодо того, що у дійсності гуртожиток
був і є житловою будівлею, крім того, не
досліджено обставини набуття права
власності на спірний гуртожиток.

Вивченням матеріалів справи
встановлено, що гуртожиток,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
перебував на балансі Державного
підприємства Пересувна механічна
колона №5 Тресту «Харківагробуд», і у
80-тих роках був заселений працівниками
тресту «Харківагробуд» ПМК №5.

Вказані обставини були встановлені
постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2012 р. у
справі №2027/2а-10756/12. Вказаною постановою
адміністративного суду було
підтверджено, що житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, має
статус гуртожитку.

В матеріалах справи містяться довідки
КПТІ «Інвенрос» від 10.06.2014 року та від
19.06.2014 року, відповідно до яких об'єкт,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
станом як на 12.03.1996 року, як на 18.06.2009
року так і станом на 06.06.2014 року - має
статус гуртожитку і є житловою
будівлею.

Крім того, згідно інформації від
Державної міграційної служби України
№35/1349 від 17.06.2014 року у спірному
гуртожитку зареєстровано 48 громадян
України.

Вищенаведені обставини свідчать про
безпідставність висновків місцевого
господарського суду, з посиланням на
довідку КПТІ «Інвенрос» від 22.04.2009 р., що
гуртожиток є нежитловою будівлею.

Також, судом при винесенні
оскаржуваного рішення не були належним
чином досліджені обставини щодо
виникнення у АТ «Галан» права
власності на спірний гуртожиток, його
дійсності та законності.

Статтею 1 Закону України «Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування,
розташованих на території України» від
10.09.1991р. №1540-ХІІ встановлено, що майно
підприємств, установ і організацій та
інших об'єктів союзного
підпорядкування є державною власністю
України.

Таким чином, гуртожиток, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, перебував у
державній власності та був об'єктом
державного житлового фонду, оскільки
перебував на балансі, тобто у повному
господарському віданні, Державного
підприємства Пересувна механічна
колона №5 Тресту «Харківагробуд».

Постановою КМУ від 13.10.1992 р. №577 «Про
передачу майна, яке перебуває у
загальнодержавній власності областей
та м. Севастополя» було прийнято
рішення про передачу до комунальної
власності обласних державних
адміністрацій майна, яке перебуває у
загальнодержавній власності, згідно з
додатками. До такого майна увійшло, в
тому числі й майно Обласного
виробничого об'єднання
«Харківоблагробуд», зокрема, Трест
«Харківагробуд» та пересувна
механізована колона №5.

На виконання вказаної постанови КМУ,
розпорядженням Харківської обласної
державної адміністрації від 30.12.1992 р
№622 «Про передачу майна, яке перебуває
у загальнодержавній власності, до
комунальної власності області» було
вирішено передати у комунальну
власність області, в тому числі, майно
Обласного виробничого об'єднання
«Харківобагробуд», зокрема. Трест
«Харківагробуд» та пересувна
механізована колона №5.

Таким чином, згідно вказаних постанов
гуртожиток, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, ще в 1992 році повинен був бути
переданий до комунальної власності
територіальної громади Харківської
області.

Натомість, рішенням виконавчого
комітету Дергачівської міської ради
народних депутатів №39/6 від 12.03.1996 р.,
згідно з висновком бюро технічної
інвентаризації про можливе оформлення
права особистої власності приміщення в
АДРЕСА_1, за ТОВ «Талант» та на підставі
п. 6.5. Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу УРСР,
затвердженого МКГ УРСР від 31.01.1966 р.,
було вирішено оформити право власності
на приміщення в АДРЕСА_1, в цілому за ТОВ
«Талант».

Однак, Інструкція про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затверджена
Міністерством комунального
господарства УРСР від 31 січня 1966 р., на
підставі п.6.5. якої виконавчим
комітетом було прийнято вищевказане
рішення, на момент його прийняття вже
втратила свою чинність.

Так, згідно з п. З наказу Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарств «Про
затвердження Правил державної
реєстрації об'єктів нерухомого майна,
що знаходяться у власності юридичних
та фізичних осіб» №56 від 13.12.1995 р.
Інструкцію про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджену МКГ УРСР від 31 січня 1966 р.
за погодженням з Верховним Судом УРСР
від 15 січня 1966 р., було наказано вважати
такою, що втратила чинність.

Вищевказані обставини, в подальшому,
були встановлені постановою
Харківського окружного
адміністративного суду від 19.02.2014 р. у
справі №619/4595/13-а, якою було скасовано
рішення №39/6 виконавчого комітету
Дергачівської міської ради народних
депутатів «Про оформлення права
особистої власності на приміщення у
АДРЕСА_1» від 12.03.1996 р.

Крім того, ст. 4 Закону України «Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування, розташовані
на території України» №1540-ХІІ від
10.09.1991 р. встановлено, що рішення
державних органів, органів
громадських, політичних,
кооперативних, інших організацій і
підприємств, посадових осіб, а також
договори та інші угоди, прийняті чи
здійснені на основі законодавства СРСР
щодо зміни власника і форм власності, а
також створення акціонерних та
спільних підприємств за участю органів
влади та управління Союзу РСР після
прийняття Постанови Верховної Ради
України від 24 серпня 1991 року «Про
проголошення незалежності України»
без узгодження з відповідними органами
управління, визначеними Кабінетом
Міністрів України, вважаються
недійсними.

Тобто, враховуючи те, що гуртожиток
знаходився в державній власності, він
міг бути відчужений виключно зі згоди
його власника, тобто держави.

Згідно з постановою Верховної Ради
України «Про управління майном
підприємств, установ та організацій, що
є у загальнодержавній власності» від
14.02.1992 р. функція по управлінню
державним майном покладена на Кабінет
Міністрів України, а після набрання
чинності постановою Верховної Ради
України «Про Тимчасове положення про
Фонд державного майна України» від
07.07.1992 р. - на Фонд державного майна
України.

Однак, при винесенні виконавчим
комітетом Дергачівської міської ради
народних депутатів рішення №39/6 від
12.03.1996 р. «Про оформлення права
особистої власності на приміщення у
АДРЕСА_1» будь-якого узгодження з
відповідними органами управління,
визначеними Кабінетом Міністрів
України, в тому числі Фондом державного
майна України, отримано не було.

Таким чином, в силу ст. 4 Закону України
«Про підприємства, установи та
організації союзного підпорядкування,
розташовані на території України»
№1540-ХІІ від 10.09.1991 р., рішення
виконавчого комітету Дергачівської
міської ради народних депутатів
рішення №39/6 від 12.03.1996 р. «Про
оформлення права особистої власності
на приміщення у АДРЕСА_1» є недійсним.

Враховуючи те, що рішення виконавчого
комітету Дергачівської міської ради
народних депутатів рішення №39/6 від
12.03.1996 р. «Про оформлення права
особистої власності на приміщення у
АДРЕСА_1» є недійсним в силу закону, ТОВ
«Галант» права власності на вказаний
гуртожиток не набуло і гуртожиток
продовжив залишатися у державній
власності.

В той же час, 09.01.1997 р. ТОВ «Галант» за
актом приймання-передачі передало
вказаний гуртожиток до статутного
фонду АТ «Галлан». У зв'язку з чим, АТ
«Галан» було видано реєстраційне
посвідчення про право власності на
вказаний гуртожиток від 23.10.1997 р. При
цьому, будь-якого узгодження з
відповідними органами управління,
визначеними Кабінетом Міністрів
України, в тому числі Фондом державного
майна України, на відчуження
гуртожитку (передачу його до
статутного фонду) ТОВ «Галант» також
отримано не було.

Отже, передача вказаного гуртожитку
ТОВ «Галант» до статутного фонду АТ
«Галан» та видача реєстраційного
посвідчення про право власності АТ
«Галан» на вказаний гуртожиток від
23.10.1997 р. були незаконними.

Таким чином - відсутні правові підстави
для визнання за позивачем права
власності на спірний гуртожиток.

Як було встановлено оскаржуваним
рішенням, відповідно до рішення
засновника АТ «Галан» від 01.04.2007 р.
вказане підприємство було
реорганізоване шляхом перетворення в
ТОВ «Галлан ЛТД». Згідно з
передавальним актом від 01.04.2007 р. АТ
«Галан» передало, а ТОВ «Галлан ЛТД»
прийняло всі майнові права та
обов'язки, в тому числі всі активи та
зобов'язання щодо всіх кредиторів та
боржників.

Однак, враховуючи вищевикладені
обставини, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що до ТОВ
«Галлан ЛТД», як правонаступника АТ
«Галан», перейшло й право власності на
гуртожиток, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, літера А-2.

Крім того, відповідно до статті 392
Цивільного кодексу України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
судом першої інстанції, не перевірено
наявності у позивача підстав для
звернення до суду з позовом про
визнання права власності, які
передбачені ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України,
оскільки Дергачівська міська рада
(відзив на позовну заяву від 15.06.2009) не
порушувала, не оспорювала та не не
визнавала права власності позивача на
об'єкт нерухомості. Відсутність
відповіді відповідача на заяву про
оформлення свідоцтва про право
власності на спірний гуртожиток не є
доказом (свідченням) порушення,
оспорювання або невизнання права
позивача, і тим більше, з урахуванням
того, що із такою заявою представники
ТОВ «Галлан ЛТД», тобто позивача у
справі, до Дергачівської міської ради
не зверталися, а надходила лише заява
ОСОБА_7 як громадянина, без документів
та на підтвердження повноважень
представляти інтереси позивача.

Колегія суддів не приймає доводи
позивача, викладені ним у відзивах на
апеляційну скаргу щодо
безпідставності тверджень заявника
апеляційної скарги, оскільки правова
позиція щодо статусу спірного об'єкту
нерухомості як житлового підтверджена
наведеними вище судовими рішеннями, а
також підтверджується і матеріалами
даної господарської справи.

Колегія суддів зазначає, що рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги норм процесуального права і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, і при їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна
містити встановлені судом обставини,
які мають значення для справи, їх
юридичну оцінку, а також оцінку всіх
доказів.

Оскаржуване рішення прийнято за умов
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, у зв'язку з чим це
рішення підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга - задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 18.06.2009 року
скасувати.

Постановити нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21.07.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.