ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 р.
Справа № 923/246/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Готика ЛТД", м.Київ

до - Приватного підприємства "Гелиос-
Транс", м.Херсон

про стягнення 44 529 грн. 10 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Лодига М.Т., дов. б/н від
25.12.2013 р.;

від відповідача - Стріжов О.С.,
керівник.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Готика ЛТД" (позивач)
звернулося до господарського суду
Херсонської області з позовною заявою
до приватного підприємства "Гелиос-
Транс" (відповідач) про стягнення 44 529
грн. 10 коп. на підставі договору про
надання транспортних послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом № ОУ-0313-1 від 29.03.2013
року.

1 квітня 2014 року представник позивача
подав заяву, в якій відмовився від
позовних вимог щодо стягнення штрафних
санкцій у розмірі 4048,10 грн.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог в сумі основного боргу.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на неотримання податкових
накладних.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Готика ЛТД»
(позивач, перевізник) та Приватним
підприємством «Геліос-Транс»
(відповідач, замовник) укладено Договір
надання послуг по перевезенню №ОУ-0313-1
від 29.03.2013 р. (далі - Договір).

Договір підписаний сторонами без
зауважень, скріплений печаткою.
Протягом дії Договору в нього не
вносилися зміни та доповнення.

Вищевказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Законами України, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно
ст.174 ГК України, є господарський
договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
корить другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Із огляду на зазначений Договір суд
дійшов висновку, що за своєю правовою
природою він є договором перевезення,
правовідносини, які витікають із нього,
регулюються главою 64 Цивільного
кодексу України.

Згідно ст.909 Цивільного кодексу України
за договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Пунктом 7.1. договору сторони
передбачили, що за результатами
наданих перевізником транспортних
послуг сторони складають та підписують
акт виконаних послуг, який разом із
рахунками перевізника та
товаросупровідними документами є
підставою для оплати транспортних
послуг.

Відповідно до п.7.2. договору оплата
наданих послуг за договором за
попередній місяць здійснюється
протягом 5 календарних днів з дати
передачі замовнику акту виконаних
послуг, рахунку і податкової накладної.

Матеріалами справи підтверджується, що
послуги за договором були виконані
перевізником якісно, у повному обсязі,
що підтверджується підписаними актами
приймання-передачі,
товарно-транспортними накладними, які
надані до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов"язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог законодавства, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до п.1 ст.530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Під час розгляду справи судом
встановлено, що відповідач частково
розрахувався з позивачем,
заборгованість складає 40481,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 40481,00 грн. є
доведеними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на неотримання
податкових накладних не приймається
судом до уваги, оскільки пунктом 7.1.
договору сторони передбачили, що
підставою для оплати є акт виконаних
робіт разом з рахунками та
товаросупровідними документами. Суд
також не звертає увагу на припущення
відповідача щодо можливого
неправильного оформлення позивачем
товарно-транспортних накладних,
оскільки вони не підтверджені
відповідними доказами.

Згідно приписів ст.201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010, № 2755-VI - у
разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до
положень ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. За приписами статті 43 ГПК
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, позивачу на
підставі ст..49 ГПК України
відшкодовуються судові витрати за
рахунок відповідача, з вини якого спір
доведено до вирішення в судовому
порядку.

В судовому засіданні оголошувалась
вступна та резолютивна частина
рішення.

На підставі вищевикладених норм права
та керуючись, ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, -
суд

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

2.Стягнути з Приватного підприємства
«Гелиос-Транс» (73000, м.Херсон,
пр..Сенявіна, 166, корп..6, кв.122, р/р 8024
в ХФ ПАТ КБ «Приватбанк», ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Готика ЛТД» (01042,
м.Київ, вул..І.Кудрі, 37, р/р 1628 в ПАТ
Банк Ринкові технології, МФО 380786, ) 40481,00 грн. боргу та судовий
збір в сумі 1827,00 грн.

3.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 05.05.2014 р.

Суддя
В.В.Литвинова