ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Справа № 905/8270/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді Саранюка В.І. -
доповідача у справісуддівІванової Л.Б.
Прокопанич Г.К.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"УТН-Центр"на рішення
відгосподарського суду Донецької
області 27.01.2014та на постанову
відДонецького апеляційного
господарського суду 15.04.2014 у справі
господарського суду№ 905/8270/13 Донецької
областіза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"УТН-Центр"доФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 проповернення безпідставно
набутих грошових коштів у розмірі 5 500,00
грн.за участю представників сторін:

від позивача - Дрехлов Є.О.

від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "УТН-Центр"
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
стягнення 5 500,00 грн.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 27.01.2014 у справі №
905/8270/13 (суддя Левшина Я.О.) у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 у справі
№ 905/8270/13 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Принцевська Н.М.,
судді Ломовцева Н.В., Скакун О.А.) за
наслідками розгляду апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "УТН-Центр" рішення
господарського суду Донецької області
від 27.01.2014 залишено без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

У касаційній скарзі Товариство з
обмеженою відповідальністю "УТН-Центр",
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, просить рішення
господарського суду Донецької області
від 27.01.2014 та постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
15.04.2014 у справі № 905/8270/13 скасувати і
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку встановлених обставин
справи, а також правильність
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція перевіряє
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
на підставі встановлених фактичних
обставин справи.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 20.10.2010 між сторонами був
укладений договір № 160-10/У, за умовами
якого відповідач (виконавець)
зобов'язався за рахунок позивача
(замовник) в порядку та на умовах,
визначених договором надати замовнику
послуги по підготовці до підписання,
оформленню і державній реєстрації
договору оренди земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 1.1. вказаного договору
передбачено, що факт надання послуг
виконавцем за договором
підтверджується актами наданих послуг,
підписаними сторонами. До актів
наданих послуг виконавець повинен
надати оригінали договорів, визначених
у п. 1.1., оформлені у відповідності з
вимогами дійсного законодавства
України на Товариство з обмеженою
відповідальністю "УТН-Центр".

У п. 3.3 зазначеного договору сторони
передбачили, що виконавець після
виконаних послуг зобов'язаний надати
замовнику акт наданих послуг для
підписання.

Строк виконання робіт становить 60
календарних днів з моменту отримання
виконавцем оплати у відповідності з п.
2.2 договору (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 2.2 договору оплата вартості
послуг підлягає перерахуванню
замовником на поточний банківський
рахунок виконавця у наступному
порядку: перший платіж у розмірі 5 500,00
грн. замовник виплачує виконавцю
впродовж 5 банківських днів з моменту
підписання договору; другий платіж у
розмірі 5 500,00 грн. замовник виплачує
виконавцю впродовж 20 банківських днів
з моменту винесення рішення про
передачу в оренду Товариству з
обмеженою відповідальністю "УТН-Центр"
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1.

09.11.2010 на виконання умов договору
позивачем на розрахунковий рахунок
відповідача було здійснено перший
платіж в розмірі 5 500,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 185 від 09.11.2010.

Судами встановлено, що акт виконаних
послуг відповідачем позивачеві
наданий не був.

Рішенням господарського суд Донецької
області від 09.01.2013 у справі № 5006/18/93пд/2012
у позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "УТН-Центр" до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
розірвання договору № 160 -10/У від 20.10.2010
було відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 20.03.2013 у справі
№ 5006/18/93пд/2012 рішення господарського
суду Донецької області від 09.01.2013
скасовано; прийнято нове рішення, яким
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "УТН-Центр" про
розірвання договору № 160-10/У від 20.10.2011
задоволено та розірвано договір №
160-10/У від 20.10.2011. Зазначена постанова
залишена без змін постановою Вищого
господарського суду України від 03.07.2013.

Посилаючись на те, що перераховані
відповідачу грошові кошти у розмірі 5
500,00 грн. є майном позивача та
знаходяться у відповідача без
достатніх правових підстав, оскільки
договір від 20.10.2010 № 160-10/У розірваний, а
послуги на вказану суму відповідачем
позивачу не надані, Товариство з
обмеженою відповідальністю "УТН-Центр"
звернулось до суду з позовом про
стягнення 5 500,00 грн.

Рішення суду першої інстанції та
постанова апеляційного господарського
суду мотивовані посиланням на ст.ст. 11,
653, 901, 903, 1212 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 67, 193 Господарського кодексу
України. Відмовляючи у задоволенні
позову, суди попередніх інстанцій
виходили з відсутності підстав для
застосування вимог ст. 1212 Цивільного
кодексу України. При цьому суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний господарський суд,
зазначив, що між сторонами існували
господарські зобов'язальні
правовідносини з надання послуг і за
надання яких позивач перерахував
відповідачу грошові кошти, вказавши як
підставу їх перерахування укладений
між сторонами договір.

В обґрунтування касаційної скарги
Товариство з обмеженою
відповідальністю "УТН-Центр"
посилається на порушення судом
апеляційної інстанції ст.ст. 22, 653, 1212
Цивільного кодексу України. При цьому
скаржник зазначає, що до спірних
правовідносин слід застосовувати
норми ст. 1212 Цивільного кодексу
України, оскільки підстава, на якій
було набуте майно (5 500,00 грн.) згодом (з
розірванням договору) відпала. Також
скаржник вважає, що грошові кошти у
сумі 5 500,00 грн. не є збитками у розумінні
ст. 22 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
касаційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Вищезазначене дає підстави для
висновку, що цей вид позадоговірних
зобов'язань породжують такі юридичні
факти як: набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи та
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі відпали. Зазначений
правовий висновок викладено у
постанові Верховного Суду України від
17.06.2014 у справі № 13/096-12.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином. Указаної
правової позиції дотримується
Верховний Суд України у своїй
постанові від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

З огляду на наведене та враховуючи, що
між сторонами було укладено договір №
160-10/У від 20.10.2010, а кошти, які позивач
просить стягнути з відповідача,
отримано останнім як оплата вартості
послуг відповідно до умов вказаного
договору, то такі кошти набуто за
наявності правової підстави, а тому не
може бути витребувано відповідно до
положень ст. 1212 Цивільного кодексу
України як безпідставне збагачення.

Аналогічну правову позицію про те, що
кошти, які отримано як оплату виконаних
за договором робіт не можна
витребувати відповідно до положень ст.
1212 ЦК України як безпідставно сплачені
викладено у постанові Верховного Суду
України від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012,
та про те, що кошти, які було отримано як
оплата за продукцію відповідно до умов
договору, не може бути витребувано
відповідно до положень ст. 1212 ЦК
України як безпідставне збагачення,
оскільки такі кошти набуто за
наявності правової підстави - у
постанові Верховного Суду України від
17.06.2014 у справі № 13/096-12.

Посилання скаржника на необхідність
застосування до спірних правовідносин
ст. 1212 Цивільного кодексу України у
зв'язку з тим, що підстава, на якій були
набуті грошові кошти у сумі 5 500,00 грн.
відпала внаслідок розірвання договору
слід визнати помилковими, оскільки
саме по собі розірвання договору не
може бути підставою для застосування
вищевказаної норми, так як за загальним
правилом сторони не мають права
вимагати повернення того, що було
виконане ними за зобов'язанням до
моменту зміни або розірвання договору,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу
України). Указаної правової позиції
дотримується Верховний Суд України у
своїй постанові від 17.06.2014 у справі №
13/096-12.

Доводи скаржника щодо неможливості
віднесення грошових коштів у сумі 5 500,00
грн. до збитків у розумінні ст. 22
Цивільного кодексу України колегією
суддів відхиляються, оскільки питання
щодо наявності (відсутності) збитків
може розглядатись в межах іншого
позовного провадження про стягнення
збитків, тоді як спір у даній справі
виник щодо стягнення грошових коштів
як безпідставно набутих.

Інші доводи касаційної скарги також не
спростовують правильних висновків
судів попередніх інстанцій про відмову
у задоволенні позову, а тому підстав
для скасування рішення господарського
суду Донецької області від 27.01.2014 та
постанови Донецького апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 у справі
№ 905/8270/13 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "УТН-Центр"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 27.01.2014 та постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 у справі
№ 905/8270/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
Саранюк В.І.

Судді
Іванова Л.Б.

Прокопанич Г.К.