ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.07.2014 Справа № 920/608/14

за позовом: Спільного підприємства
"БІК", м. Ромни, Сумська область

до відповідача: Роменської міської
ради, м. Ромни, Сумська область

за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Підприємство
Облспоживспілки "Роменський ринок",

м. Ромни, Сумська область

про визнання права власності

Суддя Заєць С. В.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

при секретарі судового засідання
Сугоняко Н. В.

Суть спору: позивач просить суд визнати
за спільним підприємством "Бік" право
власності на будівлю магазину літ. А- 1,
загальною площею 22,8 кв. м.
розташованого на Базарній площі в. м.
Ромни, Роменського району Сумської
області, на підставі ст. 344 ЦК України
(за набувальною давністю) .

Представник позивача в судове
засідання не прибув, однак надіслав
клопотання (факс) про відкладення
розгляду справи у зв'язку з
неможливістю прибуття представника в
судове засідання через стан здоров'я,
окрім цього звернувся з проханням
збільшити термін розгляду справи на 15
днів.

Беручи до уваги, що розгляд справи
судов неодноразово відкладався,
сторони довели свою позицію стосовно
позовних вимог шляхом надання суду
відповідних письмових заяв та
заперечень, господарський суд залишає
клопотання про відкладення розгляду
справи та подовження розгляду справи
на 15 днів без задоволення.

Окрім цього суд зауважує
позивачу, що відповідно роз'ясненням,
наданим у п. 3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК).

Представники відповідача та третіх
осіб в судове засідання не прибули
письмових пояснень не надали, про час і
місце розгляд справи були повідомлені
належним чином, причини нез'явлення в
судове засідання суду не повідомили.

Таким чином, враховуючи достатність
часу, наданого позивачу, відповідачу та
третім особам для підготовки до
судового засідання та надання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принцип
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази, господарський суд
встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 1992 року по теперішній час
підприємство добросовісно, відкрито та
безперервно володіє та відкрито
користується нерухомим майном -
магазином літ. А, загальною площею 22,8
кв. м., який розташовваний на Базарній
площі в м. Ромни, будівля перебуває на
балансі підприємства.

В підтвердження тривалого постійного
користування зазначеним приміщенням,
позивачем надано договір № 206 від 2
грудня 1992 р. на користування
електроенергією не промисловим
підприємствам та інші документи щодо
використання електроенергії.

Також зазначає, що 13.03.1195 року
Виконавчим комітетом Роменської
міської ради виготовлено на замовлення
позивача технічний паспорт.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного
кодексу України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність).

Отже, для набуття права власності на
спірне нерухоме майно на підставі ст. 344
Цивільного кодексу України позивачем
має бути доведена вся сукупність
вищеперелічених ознак, з якими чинне
цивільне законодавство пов'язує
можливість визнання права власності за
набувальною давністю, а саме: доведене
саме існування такого нерухомого
майна, добросовісність заволодіння цим
нерухомим майном (а не створення) і
відкрите, безперервне володіння
протягом всього вказаного
законодавством строку - 10 років.

При цьому ознака добросовісного
заволодіння означає, крім іншого,
попередню належність вказаного
нерухомого майна іншій особі, право
власності на яке у неї було
зареєстроване відповідно до вимог
чинного законодавства, в той час як з
матеріалів справи, а саме Листа
Комунального підприємства «Роменське
міськрайонне бюро технічної
інвентаризації» вбачається, що
відсутня навіть адреса будівлі, а
інвентарна справа виготовлена 19.07.1994
року на замовлення позивача. Позивачем
документально не підтверджено
належність спірного нерухомого майна
попередньому власнику до 1992 року (часу,
з якого відлічується десятирічний
строк користування майном для набуття
права власності за набувальною
давністю).

Посилання позивача на відкритість
володіння спірним майном через
перебування цього майна на його
балансі не є безспірною ознакою
виникнення права володіння даним
майном. Бухгалтерський баланс є лише
формою бухгалтерського обліку,
визначення складу і вартості майна та
обсягу фінансових зобов'язань на
конкретну дату, а не визначає підстав
знаходження майна у власності
(володінні) юридичної особи.

Твердження позивача про те, що ним
протягом тривалого терміну з 1992 року
здійснюються заходи з підтримання
належного технічного стану та
безпечної експлуатації спірного майна,
також не може свідчити про
добросовісне володіння спірним майном
в розумінні ст. 344 Цивільного кодексу
України, оскільки вказані заходи є лише
діями з обслуговування майна при
користуванні ним. Так, згідно зі ст.ст.
18, 26 Закону України «Про
електроенергетику» обслуговування
об'єктів електроенергетики
проводиться за рахунок користувачів
цих об'єктів, а безпечну експлуатацію
енергетичних установок споживача та їх
належний технічний стан забезпечує сам
споживач.

Крім того, з матеріалів справи, а саме з
письмових пояснень Роменської міської
ради № 03-24/1888 від 07.07.2014 р. та листа
виконавчого комітету Роменської
міської ради № 03-24/2028 від 18.07.2014 року,
вбачається, що відповідно до плану
детальної території центральної
частини міста Ромни, затвердженого
рішенням 22 сесії 6 скликання Роменської
міської ради від 27.04.2012 року територія
на земельній ділянці на Базарній площі,
де знаходиться спірне майно,
відноситься до охоронної зони пам'ятки
національного значення, що потребує
спеціального режиму охорони. Такий
режим встановлюється Законом України
«Про охорону навколишнього
середовища», Законом України «Про
природно-заповідний фонд України»
іншими законодавчими актами і
запроваджується з метою збереження
території та об'єктів
природно-заповідного фонду шляхом
додержання вимог щодо охорони
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду шляхом
додержання вимог щодо охорони
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду під час
здійснення господарської,
управлінської та іншої діяльності,
розробки проектної і проектно -
планувальної документації. Також
зазначено, що будівництво спірного
майна - магазину літ. А, загальною
площею 22,8 кв. м., яке розташоване на
Базарній площі в м. Ромни, було
здійснене без дозвільних документів та
без погодження відповідних служб,
позивачу не виділялася земельна
ділянка, крім того вище зазначеному
магазину не було присвоєно адреси, без
якої неможливо ідентифікувати
нерухоме майно.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що добросовісне заволодіння, а також
знаходження спірного майна у
добросовісному, відкритому та
безперервному володінні позивача не
доведено, а тому позовні вимоги щодо
визнання права власності на підставі
ст. 344 Цивільного кодексу України за
набувальною давністю не можуть бути
задоволені.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 ГПК України
позивач зобов'язаний викласти в
позовній заяві обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги, надати докази,
що підтверджують позов.

Враховуючи обставини справи та
вищезазначені норми цивільного
законодавства, господарський суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 82-85
Господарського процесуального
кодексуУкраїни, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 25 липня 2014 року.

Суддя С.В. Заєць