ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р.
Справа № 917/698/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Потапенко В.І., суддя Гончар Т. В. ,
суддя Плужник О.В.

при секретарі Сіренко К,О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1 -особисто

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1877
П/3) на рішення господарського суду
Полтавської області від 03 червня 2014
року у справі № 917/698/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до фізичної особи -підприємця ОСОБА_1,
м. Полтава

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "Приватбанк"
звернулось до господарського суду
Полтавської області з позовом до
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 78012,40 грн., в тому числі:52000
грн. заборгованості за кредитом по
договору № Б/№ від 20.02.2012 р.; 5148,00
заборгованості по комісії за
користування кредитом та 13662,67 грн
заборгованості по процентам за цим
договором, а також 4501,73 грн.
нарахованої на заборгованість пені.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 03 червня 2014
року у справі № 917/698/14 (суддя Сірош Т.Д.)
позов задоволено повністю.

З відповідача на користь позивача
стягнуто 52000,00 грн заборгованості за
кредитом; 13662,67 грн заборгованості по
процентам, 4501,73 грн пені, 5148,00
заборгованості по комісії за
користування кредитом; 1827,00 грн витрат
по сплаті судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням не
погодився та подав на нього до
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на неповне
з'ясування господарським судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, просить це рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
господарським судом першої інстанції
не було прийнято до уваги доводи
відповідача, що вона не
використовувала кредитні грошові
кошти та не отримувала електронних
продуктів за договором № Б/№ від 20.02.2012
р., оскільки ці кошти внаслідок
шахрайських дій інших осіб були
перераховані з відкритого за цим
договором на її ім'я рахунку на рахунок
ТОВ «Торговий Дім «Моринський»
посадовими особами цього підприємства
і з цього приводу триває кримінальне
провадження.

Відповідач зазначає, що
господарським судом першої інстанції
безпідставно було відмовлено в
задоволенні її клопотання про
зупинення провадження у справі до
закінчення кримінального провадження
щодо заволодіння зазначеними
грошовими коштами шляхом їх
перерахування з її рахунку, який
відкритий в ПАТ «Приватбанк» на
рахунок ТОВ «ТД»Моринський» та не було
витребувано оригіналів документів для
з'ясування питання щодо того, хто саме
отримував вказані кошти з її рахунку,
програмні електронні продукти якого ІР
здійснювалося управління рахунками, що
унеможливило розглянути справу
всебічно.

Відповідач в судовому засіданні
підтримує апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, повторно розглянувши справу
відповідно до вимог статті 101 ГПК
України, заслухавши пояснення
відповідача, перевіривши повноту
встановлення місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи, а також правильність
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено господарським судом
першої інстанції, 20.02.2012 р. фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1,
відповідачем підписано заяву до
позивача - ПАТ КБ "Приватбанк" про
відкриття поточного рахунку та картки
зі зразками підписів і відбитка
печатки (т. 1а.с. 29), у зв'язку з чим
позивач відкрив відповідачу поточний
рахунок № НОМЕР_1.

Згідно із вказаною заявою відповідач
приєднався до "Умов та правил надання
банківських послуг", Тарифів банку, що
розміщені в мережі Інтернет, які разом
із заявою складають договір
банківського обслуговування б/н від
20.02.2012 р.

Відповідно до укладеного договору,
відповідачу встановлено кредитний
ліміт на поточний рахунок НОМЕР_2 в
електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта, що
врегульовано "Умовами та правилами
надання банківських послуг" (далі -
Умови).

Згідно з п. 3.18.1.16 Умов, при укладанні
договорів і угод, чи вчиненні інших дій,
що свідчать про приєднання клієнта до
"Умов та правил надання банківських
послуг" (або у формі "Заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
із зразками підписів і відбитка
печатки", або у формі авторизації
кредитної угоди в системах
клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій, або
електронній інформацією, або в
будь-якій іншій формі) Банк і Клієнт
допускають використання підписів
клієнта у вигляді електронно-цифрового
підпису та/або підтвердження через
пароль, спрямований банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Як вбачається з п. 3.18.1.1. Умов, кредитний
ліміт на поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів Клієнта,
в межах кредитного ліміту. Про розмір
ліміту банк повідомляє клієнта на свій
вибір або в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банка та Клієнта.

У відповідності до п. 3.18.1.3. Умов, кредит
надається в обмін на зобов'язання
Клієнта щодо його повернення, сплату
процентів та винагороди.

Пунктом 3.18..1.5. Умов передбачено, що
кредитним лімітом є сума грошових
коштів, в межах якої Банк здійснює
оплату розрахункових документів
Клієнта понад залишку грошових коштів
на поточному рахунку .

Згідно з п. 3.18.1.6. Умов, ліміт може бути
змінений Банком в односторонньому
порядку, передбаченому "Умовами і
правилами надання банківських послуг",
у разі зниження надходжень грошових
коштів на поточний рахунок або
настання інших факторів, передбачених
внутрішніми нормативними документами
банку. Підписавши угоду, Клієнт
висловлює свою згоду на те, що зміна
ліміту проводиться Банком в
односторонньому порядку шляхом
повідомлення клієнта на свій вибір або
в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта.

Відповідно до п. 3.18.1.8 Умов, проведення
платежів Клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться Банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання клієнта до "Умов і правил
надання банківських послуг".

Як вбачається з виписки по рахунку,
відкритому позивачем відповідачу на
підставі наведеного договору (т. 1 а.с. 44)
27.08.2013 р. позивачем надано відповідачу
кредитний ліміт у розмірі 52 000,00 грн.

Таким чином, відповідно до положень
договору, відповідач, підписавши заяву
про відкриття поточного рахунку,
погодився із Умовами та правилами
надання банківських послуг, які є
єдиними для всіх Клієнтів Банку.

У матеріалах справи наявна довідка про
розміри встановлених кредитних
лімітів № 08.7.0.0.0/37 від 14.03.2014 р., з
якої вбачається, що відповідачу ФО-П
ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт у
розмірі 52 000,00 грн. (а.с. 40).

З іншої виписки по вказаному рахунку (т.
1 а.с. 60-74) вбачається факт використання
вказаного кредитного ліміту, зокрема
зазначено номери розрахункових
документів, на підставі яких
здійснювалось перерахування грошових
коштів з рахунку позивача та
призначення платежу .

Відповідно до розділу 3.18.4. Умов,
затверджено порядок розрахунків, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнулення дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (надалі - "період, в який
дебетове сальдо підлягає обнуленню"),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі, 0% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості.

При необнуленні дебетового сальдо з
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнуленню, протягом 90
днів з останньої дати періоду з якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду в
яку дебетове сальдо підлягало
обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнуленню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні Клієнтом
будь-якого з грошових зобов'язань
клієнт сплачує банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48%
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості. У разі порушення
клієнтом будь-якого з грошових
зобов'язань і при реалізації права
банку на встановлення іншого строку
повернення кредиту, передбаченого
Умовами і правилами надання
банківських послуг, клієнт сплачує
банку пеню у розмірі 0,1315% від суми
залишку непогашеної заборгованості за
кожен день прострочення. Сплата пені
здійснюється з дня, наступного за датою
порушення зобов'язань. Під
"непогашенням кредиту" мається на увазі
не виникнення на поточному рахунку
нульового дебетового сальдо при
закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні їм дати сплати, вони
вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов, банк має
право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами, змінити умови
кредитування - вимагати від клієнта
дострокового повернення кредиту
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

Відповідач не виконав належним чином
умов договору щодо повернення
отриманих коштів, у зв'язку з чим у
нього станом на 06.03.2014 р. виникла
заборгованість за кредитом у розмірі 52
000,00 грн.

Також станом на 06.03.2014 р. відповідач має
заборгованість по процентам за
користування кредитом на суму 16 363,67 грн
та 5 148,00 грн заборгованості по комісії
за користуванням кредитом.

Претензією від 27.02.2014 р. позивач
звертався до відповідача з претензією
погасити вказану заборгованість, що
підтверджується засвідченим поштовим
відділенням списком згрупованих
поштових відправлень від 01.03.2014 р. та
описом вкладення до цінного листа (а.с.
48).

Проте, як зазначає позивач вказана
претензія залишена відповідачем без
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 639 Цивільного
кодексу України, договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою. Використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Статтею 628 Цивільного кодексу України
передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 633 Цивільного кодексу України
передбачено, що публічним є договір, в
якому одна сторона - підприємець взяла
на себе обов'язок здійснювати продаж
товарів, виконання робіт або надання
послуг кожному, хто до неї звернеться
(роздрібна торгівля, перевезення
транспортом загального користування,
послуги зв'язку, медичне, готельне,
банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу
України договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір банківського
рахунка укладається для відкриття
клієнтові або визначеній ним особі
рахунка у банку на умовах, погоджених
сторонами.

Статтею 1069 Цивільного кодексу України
передбачено, що в разі, якщо відповідно
до договору банківського рахунку банк
здійснює платежі з рахунка клієнта,
незважаючи на відсутність на ньому
грошових коштів(кредитування рахунка),
банк вважається таким, що надав
клієнтові кредит на відповідну суму
від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунка, визначаються
положеннями про позику та кредит, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Зважаючи на наведені обставини та
норми чинного законодавства,
господарський суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
вищенаведені норми Умов та правил
надання банківських послуг, до яких
приєднався відповідач, підписавши
Заяву про відкриття поточного рахунку,
містять істотні умови змішаного
договору - кредитного договору та
договору банківського рахунку,
оскільки Умовами передбачено порядок
надання коштів, строки користування
кредитною лінією, відповідальність за
непогашення кредиту, порядок
нарахування відсотків за користування
кредитом та їх розмір, тощо.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції,
що позовні вимоги про стягнення 52 000,00
грн заборгованості за кредитом, 16 362,67
грн заборгованості по процентам за
користування кредитом, 5 148,00 грн
заборгованості по комісії за
користування кредитом є правомірними,
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог про стягнення з відповідача
нарахованої на вказану заборгованість
пені в сумі 4 501,73 грн за період з 09.01.2013
р. по 06.03.2014 р.

Задовольняючи вказану вимогу,
господарський суд першої інстанції
обґрунтовано послався на наступні
підстави.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст.
231 Господарського кодексу України, за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань підлягають стягненню
штрафні санкції у вигляді пені, розмір
якої повинен визначатися обліковою
ставкою Національного банку України,
за увесь час користування чужими
коштами та узгоджуватися в договорі.

Стягнення пені передбачено п. 3.18.5.1.
Умов.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Сторонами встановлено інший строк
нарахування пені, що не суперечить
зазначеній вище нормі ГК України. Так,
згідно з п. 3.18.5.4. Умов нарахування
неустойки за кожен випадок порушення
зобов'язань, передбачених п. 3.18.0.5.1.,
3.18.5.2., 3.18.5.3 здійснюється на протязі 3
років з дня, коли відповідне
зобов'язання повинно бути виконаним.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
вважає, що господарський суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги, що
господарським судом першої інстанції
не було з'ясовано обставин щодо
невикористання відповідачем спірних
кредитних грошових коштів внаслідок
шахрайських дій посадових осіб ТОВ
«Торговий Дім «Моринський», з приводу
яких триває кримінальне провадження.

Як правильно послався господарський
суд першої інстанції, відхиляючи
аналогічні посилання відповідача,
заявою про відкриття поточного
рахунку, яка підписана фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
підтверджується, що рахунок який
відкривався позивачем на підставі
заяви від 20.02.2012 р. є рахунком саме цієї
фізичної особи-підприємця, з якого,
згідно з випискою по рахунку( т. 1 а.с.
60-74) і здійснювалось використання
кредитного ліміту.

Таким чином матеріалами справи
підтверджено, що позивачем виконано
свій договірний обов'язок щодо
відкриття рахунку із кредитними
лімітом саме відповідачу , а не іншим
особам.

Крім того, відповідно до положень ч. 3
статті 35 Господарського
процесуального кодексу України при
вирішенні питань чи мали місце певні
дії та ким вони вчинені для
господарського суду обов'язковим є
лише вирок суду з кримінальної справи.

Проте відповідач не надав вироку з
кримінальної справи, що набрав
законної сили, яким було б встановлено
факт незаконного заволодіння
працівниками ТОВ "Торговий дім
"Моринський" грошовими коштами СПД-ФО
ОСОБА_1

Господарський суд першої інстанції
обґрунтовано відхилив клопотання
відповідача про зупинення провадження
у даній справі до закінчення
досудового розслідування
кримінального провадження № 0004759
з приводу шахрайського заволодіння
грошовими коштами працівниками ТОВ "ТД
"Моринський", пославшись на те, що ч. 1
статті 79 Господарського
процесуального кодексу України
проведення досудового розслідування
не передбачено як підставу для
зупинення провадження у справі.

Виходячи з викладеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
у зв'язку з чим оскаржуване рішення
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 49, 99, п. 1 ст. 103, статтями
104, 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 03 червня 2014
року у справі № 917/698/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Постанову складено в повному
обсязі 30.07.2014 р.

Головуючий суддя
Потапенко В.І.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Плужник О.В.