ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"15" липня 2014 р.
Справа № 911/3368/13

за позовом приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія «Граве Україна", м. Львів,

до відповідачів: 1) товариства з
обмеженою відповідальністю
"Асканія-Флора", с. Залісся Броварського
району,

2) публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто», м. Київ

про стягнення 30637,34 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Каланча Ю.А.,
уповноважений, довіреність від 16.01.2014р.
б/н;

від відповідача 1: Білик Д.В.,
уповноважений, довіреність від 01.10.2013р.
б/н;;

від відповідача 2: Омел’янчук К.Є.,
уповноважена, довір. від 23.05.14 № 123-1-4/37Ю;

СУТЬ СПОРУ :

22.08.2013р. (згідно поштового штемпелю на
рекомендованому конверті №501, в
якому надійшла позовна заява) позивач -
приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія «Граве-Україна», м.
Львів звернувся до господарського суду
Київської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Асканія-Флора", с.
Залісся Броварського району, в якому
просив стягнути з відповідача в
порядку регресу сплачене позивачем
страхове відшкодування в сумі 30637,34 грн.
та покласти на відповідача судовий
збір.

Позов обґрунтований тим, що в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася 15.06.2010р., власнику
автомобіля «Тойота» ОСОБА_4 було
завдано матеріальної шкоди. Позивач як
страховик за договором страхування від
21.12.2009р. № 0413.0030-2425.1014 виплатив
громадянину ОСОБА_4 страхове
відшкодування в сумі 30637,34 грн.

Винним у вчиненні ДТП було визнано
громадянина ОСОБА_5, який керував
автомобілем «Фотон». Позивач звертався
з позовом до власника автомобіля
«Фотон» товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІА Транс
Експедиція», однак рішенням
господарського суду міста Києва від
23.07.2013р. у справі №910/9987/13 в позові було
відмовлено, оскільки господарський суд
міста Києва встановив, що автомобілем
«Фотон» на час скоєння ДТП володіло та
користувалося за договором оренди від
01.03.2009р. № 025 товариство з обмеженою
відповідальністю "Асканія-Флора», а
винний у вчиненні ДТП ОСОБА_5 перебував
з товариством «Асканія-Флора» в
трудових відносинах. За таких обставин,
позивач, посилаючись на ст.ст. 1172, 1187 ЦК
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування" просив в порядку регресу
стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Асканія-Флора" суму
фактичних витрат на страхове
відшкодування в розмірі 30637,34 грн.

Рішенням господарського суду
Київської області від 23.10.2013р.,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014р., позов
було задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 01.04.2014р.зазначені рішення
господарського суду Київської області
та постанову Київського апеляційного
господарського суду скасовано, справа
направлена на новий розгляд до
господарського суду Київської області.
Постанова мотивована тим, що судами не
було враховано, що у відповідності до
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» відповідач
застрахував свою відповідальність і на
час скоєння ДТП мав діючий поліс ВС/1242112
публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто», відповідно судами не
було достовірно з'ясовано, хто є
відповідальною за заподіяні збитки
особою. Крім того, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вказала, що суди дійшли передчасного
висновку щодо моменту набуття
позивачем права на позов та відповідно
перебігу позовної давності, оскільки
відповідно до позиції ВСУ у спірних
правовідносинах перебіг строку
позовної давності починається від дня
страхового випадку.

Ухвалою від 22.04.2014р. справа прийнята до
провадження суддею Конюх О.В. Цією ж
ухвалою суд залучив до участі у справі
в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача публічне
акціонерне товариство «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» та
запропонував позивачу з врахуванням
позиції постанови Вищого
господарського суду України від
01.04.2014р. уточнити свої позовні вимоги та
письмово повідомити суд про наявність
або відсутність позовних вимог до
страховика відповідача - ПАТ «УСК
«Гарант-Авто».

Ухвалою від 27.05.2014р. суд за клопотанням
позивача залучив публічне акціонерне
товариство «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в якості
відповідача 2 та зобов'язав позивача
письмово повідомити суд про наявність
або відсутність вимог до відповідача 2
в межах провадження в даній справі,
оскільки суд не може за своєю
ініціативою замість позивача
сформулювати позовні вимоги та
відповідно вирішити позовні вимоги,
яки позивачем не заявлялися. Так,
відповідно до ст. 21 ГПК України
відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу. Суд, приймаючи рішення, не може
виходити за межі позовних вимог та
розглядає спір у справі в межах
предмету позову на підставах, які
визначає позивач на власний розсуд
згідно частини 1 ст. 12, ст. 20 ЦК України.

Ухвалами від 10.06.2014р. та від 01.07.2014р.
розгляд справи відкладався. 01.07.2014р.
публічне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» звернулось до суду із
заявою від 01.07.2014р. №93 в порядку ст. 267 ЦК
України про застосування у справі
позовної давності.

В судовому засіданні позивачем в
порядку ст. 22 ГПК України було подано
заяву, в якій позивач просив суд
прийняти відмову позивача від позовних
вимог до відповідача 1 та стягнути з
відповідача 2 публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто" в порядку
регресу виплачене позивачем страхове
відшкодування в сумі 30637,34 грн. та 1827,00
грн. судового збору. Також позивач
подав заяву про визнання поважними
причин пропущення позовної давності та
просив суд відмовити у задоволенні
заяв відповідача 2 про застосування
строків позовної давності.

Суд в порядку ст.ст. 22, 78, пункту 4
частини першої ст. 80 ГПК України
прийняв відмову позивача від позовних
вимог до відповідача 1 товариства з
обмеженою відповідальністю
«Асканія-Флора», про що постановив
відповідну ухвалу, та розглянув спір по
суті відносно відповідача 2, оголосивши
сторонам вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши позов приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Граве Україна», м. Львів (далі
по тексту - ПрАТ «СК «Граве Україна») до
відповідачів - товариства з обмеженою
відповідальністю «Асканія-Флора», с.
Залісся Броварського району (далі по
тексту - ТОВ «Асканія-Флора»), та
публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто», м. Київ (далі по тексту -
ПАТ «УСК «Гарант-Авто») вислухавши
доводи та пояснення представників
сторін, всебічно та повно вивчивши
зібрані у справі докази, господарський
суд

ВСТАНОВИВ:

15.06.2010р. в м. Києві на вул. Харківське
шосе сталася дорожньо-транспортна
пригода (далі по тексту - ДТП), за участю
транспортного засобу марки «Тойота»
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
власника ОСОБА_4, та транспортного
засобу марки «Фотон» державний номер
НОМЕР_2, що належить на праві власності
ТОВ «ВІА Транс Експедиція», під
керуванням ОСОБА_6.

Факт ДТП підтверджується довідкою про
дорожньо-транспортну пригоду від
22.06.2010р. УДАІ ГУ МВС України в м. Києві
(копія довідки залучена до матеріалів
справи).

Постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 09.07.2010р. ОСОБА_6, який
працював водієм ТОВ «Асканія-Флора»,
визнано винним у вчиненні ДТП 15.06.2008р.
внаслідок порушення ним Правил
дорожнього руху України та застосовано
до нього адміністративну
відповідальність за ст. 124 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення у вигляді штрафу.

Згідно звіту № 278 про оцінку автомобіля
від 02.07.2010р. (копія залучена до
матеріалів справи), внаслідок ДТП
власнику транспортного засобу марки
«Тойота Авенсіс» державний номер
НОМЕР_1, 2007 року випуску, було заподіяно
матеріальну шкоду (вартість
відновлювального ремонту з
врахуванням значення коефіцієнту
фізичного зносу складових КТЗ) в
розмірі 31385,98 грн.

Автомобіль марки «Тойота Авенсіс»
державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску
на час ДТП був застрахований в
закритому акціонерному товаристві «СК
«Граве Україна» (яке змінило назву на
ПрАТ «СК «Граве Україна» відповідно до
Закону України «Про акціонерні
товариства») за Договором страхування
№ 0413.0030-2425.1014 (далі по тексту - Договір),
укладеним між страховиком - ЗАТ «СК
«Граве Україна» та страхувальником -
ОСОБА_4 (копія залучена до матеріалів
справи) на наступних умовах:

- Страхова сума 154725,00 грн. по ТЗ та
20275,00 грн. по додатковому обладнанню,
страховий тариф 6,13%, франшиза 0%, по
ризику викрадення та повна
конструктивна загибель 7,0%;

- Страхове відшкодування
здійснюється без врахування зносу, не
включає витрати на транспортування;

- Строк дії договору з 22.12.2009р. по
21.12.2010р.

ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою
про виплату страхового відшкодування
на рахунок ТОВ «Автосамміт ЛТД» від
16.07.2010р., подавши акт виконаних робіт з
відновлювального ремонту автомобіля
від 18.06.2010р. (копія заяви залучена до
матеріалів справи).

Згідно складеного розрахунку суми
страхового відшкодування від 13.08.2010р.
та страхового акту № СНТ/0413.0030-2425.1014/1
позивач визначив належну до сплати
страхувальнику ОСОБА_4 суму страхового
відшкодування - 30637,34 грн. Сума
страхового відшкодування 30093,60 грн.
була позивачем фактично перерахована
на рахунок ТОВ «Автосамміт ЛТД» згідно
заяви страхувальника за платіжним
дорученням від 01.09.2010р. № 0012478 (копія
платіжного доручення залучена до
матеріалів справи). Інша частина
страхового відшкодування в сумі 543,74
грн. була погашена шляхом взаємозаліку
боргів в рахунок погашення частини
страхового платежу (акт про
взаємозалік боргів від 01.09.2010р.
залучений до матеріалів справи).

За таких обставин судом встановлено, що
страховик - ПрАТ «СК «Граве Україна»
фактично виплатив страхувальнику
ОСОБА_4 страхове відшкодування згідно
Договору в сумі 30093,60 грн. + 543,74 грн. =
30637,34 грн.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про страхування», ст. 993 ЦК України
встановлено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтею 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Відповідно до
частини 1 ст. 1172 ЦК України юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до частини першої ст. 1188 ЦК
України, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Винним у вчиненні ДТП постановою
Дарницького районного суду м. Києва від
09.07.2010р. ОСОБА_6, який працював водієм
ТОВ «Асканія-Флора», і керував
автомобілем «Фотон» державний номер
НОМЕР_2, що належить на праві власності
ТОВ «ВІА Транс Експедиція».

Позивач звертався з позовом до ТОВ «Віа
Транс Експедиція» про стягнення
виплаченого страхового відшкодування
в сумі 30637,34 грн. Рішенням від 23.07.2013р. у
справі господарського суду міста Києва
№ 910/9987/13 в позові Прат «СК «Граве
Україна» було відмовлено, оскільки суд
встановив, що на момент ДТП автомобілем
«Фотон» державний номер НОМЕР_2
володіло та користувалося ТОВ
«Асканія-Флора» на підставі договору
оренди транспортних засобів № 025 від
01.03.2009р., а водій ОСОБА_6 перебував з ТОВ
«Асканія-Флора» в трудових відносинах.

Оскільки відповідно до ст. 1172 ЦК
України юридична особа відшкодовує
шкоду, завдану її працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків, позивач 22.08.2013р.
(згідно штемпелю на поштовому конверті,
в якому надійшла позовна заява)
звернувся до господарського суду
Київської області про стягнення
виплаченого страхового відшкодування
з товариства з обмеженою
відповідальністю «Асканія-Флора».

Однак, автомобіль «Фотон» державний
номер НОМЕР_2, був застрахований
володільцем ТОВ «Асканія-Флора» в ПАТ
«УСК «Гарано-Авто» за полісом серія ВС
№ 1242112 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 24.03.2010р. (копія страхового
полісу ВС № 1242112 від 24.03.2010р. залучена
до матеріалів справи 14.10.2013р. - аркуш
справи 86) на наступних умовах:

- Страхувальник - ТОВ
«Асканія-Флора», ;

- Забезпечений транспортний засіб
- автомобіль «Фотон» номер НОМЕР_2 2004
року випуску;

- Тип договору - 1;

- Ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну майну потерпілого 50500,00 грн.,
франшиза 0,00 грн.;

- Строк дії полісу з 24.03.2010р. по
23.03.2011р. (пункт 3 полісу).

Типи договорів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності визначені ст. 15
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (далі - Закон N
1961-IV) в редакції, чинній на момент
вчинення ДТП.

Так, укладений між ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» та ТОВ «Асканія-Флора»
страховий поліс ВС № 1242112 від 24.03.2010р.
належить до типу 1, який, згідно
визначення частини 1 ст. 15 Закону
України N 1961-IV, укладений на умовах
страхування відповідальності за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх
осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу, визначеного в
договорі страхування, будь-якою особою,
яка експлуатує його на законних
підставах.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-ІV, метою
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно змістом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів є саме
страхування ризиків страхувальника
перед особами, яким заподіяно збитки з
метою захисту майнових інтересів
страхувальників. Обов'язковість
зазначеного виду страхування
визначена не укладеним між страховиком
і страхувальником полісом
обов'язкового страхування, а Законом
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», сфера дії якого
розповсюджується не тільки на сторін
договору, а згідно преамбули - на
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на всій території
України.

Відповідно до ст. 21 Закону № 1961-ІV на
території України забороняється
експлуатація транспортного засобу без
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
чинного на території України.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV
передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності відшкодовує у
встановленому порядку оцінену шкоду,
яка була заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону №
1961-ІV умовою настання відповідальності
страховика є настання страхового
випадку за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності.

Положеннями Закону № 1961-ІV (в тому числі
ст.ст. 34-38) не передбачено порядку
виплати страхового відшкодування
страхувальнику, який самостійно
відшкодував спричинену ним шкоду
потерпілій третій особі. Навпаки, Закон
№ 1961-ІV передбачає право страховика у
визначених законом випадках
звертатися з регресними позовами до
страхувальника, водія забезпеченого
транспортного засобу після виплати
потерпілій особі страхового
відшкодування.

Відповідно до вищенаведених норм
закону відповідальність страховика за
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів настає разі виникнення
страхового випадку, в розмірі та на
умовах, встановлених договором та
Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону N 1961-IV
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором. Згідно до частини другої ст.
8 Закону України «Про страхування» (в
редакції чинній на момент вчинення ДТП)
страховий випадок - подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

За таких обставин судом встановлено
факт настання страхового випадку за
полісом ВС № 1242112 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 24.03.2010р.

Відповідно до частини шістнадцятої ст.
9 Закону України «Про страхування» (в
редакції чинній на момент вчинення ДТП
страхове відшкодування - страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством, тоді як
позивачем виплачено страхове
відшкодування відповідно до пункту 1.8
Договору добровільного страхування
без врахування зносу.

За таких обставин страховик - ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» має відповідати за
спричинену матеріальну шкоду, завдану
транспортному засобу марки «Тойота
Авенсіс» номер НОМЕР_1, з врахуванням
зносу, розрахованого в порядку,
встановленого законодавством, в межах
ліміту відповідальності, та за
вирахуванням франшизи, визначених
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 24.03.2010р.

Враховуючи те, що умовами полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 24.03.2010р. визначено ліміт
відповідальності за шкоду, завдану
майну потерпілого, в сумі 50500,00 грн. та
нульова франшиза, то страхове
відшкодування, що підлягає сплаті
позивачу страховиком - ПАТ «УСК
«Гарант-авто» відповідно до Закону
№1961-ІV та полісу від 24.03.2010р. становить
30637,34 грн.

Разом із тим, відповідачем 2 подано
письмову заяву в порядку частини 3 ст. 267
ЦК України про застосування у справі
позовної давності.

Згідно із статтею 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до частини другої ст. 512 ЦК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений у випадках,
встановлених законом. Такий випадок
передбачено ст. 993 України та ст. 27
Закону України «Про страхування»,
згідно із якими до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

За цією нормою страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні, набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до ст. 262 ЦК України заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки. При
цьому строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним та
його перебіг починається від дня
настання страхового випадку. Така ж
позиція викладена в постанові ВСУ від
25.12.2013р. прийнятої за наслідками
перегляду рішення у справі № 6-112цс13, з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, і яка є обов'язковою
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
дану норму закону, а отже і для
господарського суду Київської області.

За таких обставин, оскільки страховий
випадок стався 15.06.2010р., строк позовної
давності почав перебіг від 16.06.2010р. та
сплив 16.06.2013р. Оскільки позивач
звернувся з позовом до суду 22.08.2013р.
(згідно поштового штемпелю на
рекомендованому конверті №501, в
якому надійшла позовна заява), судом
встановлено, що позивачем пропущено
строк позовної давності, про що
відповідачем 2 зроблено письмову заяву,
і що є підставою для відмови в позові.

Відповідно до частини 5 ст. 267 ЦК України
якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Позивач звернувся до суду із заявою про
визнання поважними причин пропуску
позовної давності, в якій пояснює, що за
загальним правилом частини 1 ст. 261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Позивач твердить, що
в документах, наданих позивачу
страхувальником ОСОБА_4 містились дані
про відповідальну за шкоду особу -
водія ОСОБА_6, який керував автомобілем,
що належав ТОВ «Віа Транс Експедиція»,
і лише під час розгляду господарським
судом міста Києва справи № 910/9987/13
позивачу стало відомо, що автомобілем
«Фотон» на час скоєння ДТП володіло та
користувалося за договором оренди від
01.03.2009р. № 025 товариство з обмеженою
відповідальністю "Асканія-Флора», а
винний у вчиненні ДТП ОСОБА_5 перебував
з товариством «Асканія-Флора» в
трудових відносинах.

Розглянувши вказану заяву, суд
відхиляє посилання позивача на
поважність причин пропуску позовної
давності. Так, ще в заяві-повідомленні
про випадок з транспортним засобом,
поданій страхувальником ОСОБА_4 до ПрАТ
«СК «Граве Україна» 17.06.2010р. та
зареєстрованій позивачем за вхідним
номером № 5260 17.06.2010р. (копія залучена до
матеріалів справи), страхувальник
письмово повідомив позивача, що ОСОБА_6
був водієм фірми «Асканія-Флора» і мав
поліс страхової компанії «Дженералі
Гарант» (правопопередника ПАТ «УСК
«Гарант-Авто»). Крім того, постановою
Дарницького районного суду м. Києва від
09.07.2010р. було встановлено, що ОСОБА_6
перебував у трудових відносинах з ТОВ
«Асканія-Флора». За таких обставин,
позивач, як дійсний член МТСБУ, не був
позбавлений можливості вчасно
визначити особу, відповідальну за
завдані збитки, встановити наявність
та умови полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності та вчасно звернутись
до суду для захисту своїх порушених
прав.

Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, позов приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Граве Україна» задоволенню
не підлягає у зв'язку із спливом
позовної давності.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 27 Закону України «Про страхування»,
ст. 16, частиною 1 ст. 254, частиною 2 ст. 255,
ст.ст. 256, 257, частиною 6 ст. 261, частиною 1
ст. 264, частинами 3, 4 ст. 267,ст. 610, частиною
2 ст. 614, ст. ст. 993, частиною 2 ст. 1187, ст.ст.
1188, 1191 Цивільного кодексу України,
статтями 33, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові приватному акціонерному
товариству «Страхова компанія «Граве
Україна» до публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» відмовити
повністю.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
Конюх О.В.

Повний текст рішення підписано 28.07.2014р.