ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014 року Справа №
904/3741/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Дмитренко А.К.-
доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Крутовських В.І.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Семенюк В.В., представник,
довіреність б/н від 21.05.14;

від відповідача: Маркова О.Е.,
представник, довіреність №42 від 01.11.13;

розглянувши апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
«Нікопольський ремонтний завод» на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 17.06.2014
року у справі № 904/3741/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергостройінвест»,
м. Київ

до приватного акціонерного товариства
«Нікопольський ремонтний завод»,
м.Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 329284 грн. 69 коп.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва з 24.07.2014 року по 29.07.2014 року (ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 17.06.2014
року (суддя Петренко І.В.) з приватного
акціонерного товариства
«Нікопольський ремонтний завод» на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергостройінвест»
стягнуто 290219 грн. 04 коп. основної
заборгованості, 16656 грн. 87коп . пені, 3425
грн. 54 коп. річних, 18983грн. 24 коп.
інфляційних втрат, 6585 грн. 69 коп.
судового збору та 3000 грн. витрат на
послуги адвоката.

Не погоджуючись з рішенням суду
приватне акціонерне товариство
«Нікопольський ремонтний завод»
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить зазначене рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергостройінвест»
у відзиві на апеляційну скаргу просить
в її задоволенні відмовити, а рішення
господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального і
процесуального права, судова колегія
вважає апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

25.04.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Енергостройінвест»
(постачальник, позивач) та приватним
акціонерним товариством
«Нікопольський ремонтний завод»
(покупець, відповідач) укладено договір
№ 250413/1.

За п.1.1 договору на умовах, викладених у
розділах даного договору, постачальник
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити продукцію
матеріально-технічного призначення, в
подальшому - товар. Найменування,
асортимент, номенклатура, сортамент,
кількість, ціна, умови та строки
поставки товару вказані у
специфікаціях, які оформлені у вигляді
додатків до даного договору і є його
невід'ємною частиною.

Товар за даним договором поставляється
на умовах, зазначених у специфікаціях
до даного договору, згідно Інкотермс 2000
(п. 3.1. договору).

Відповідно пункту 3.2 договору товар
поставляється партіями в строки,
узгоджені сторонами в специфікаціях.

Згідно пункту 2.1 договору ціна товару,
який поставляється за даним договором,
визначається в гривнях й вказана у
специфікаціях до даного договору. Ціна
товару не включає ПДВ, порядок
нарахування якого встановлений
Податковим кодексом України.

У відповідності з пунктом 2.3 договору
ціна товару, вказана у додатках до
даного договору, є фіксованою та не
підлягає збільшенню.

Пунктом 2.4 договору визначено, що сума
договору складається з сум
специфікацій, які є невід'ємною
частиною договору.

Шляхом підписання специфікацій від
25.04.2013 року №250413/1, від 14.11.2013
року № 250413/1/1, від 02.12.2013 року № 250413/1/2
сторони узгодили найменування
продукції, кількість, ціну товару,
умови розрахунку, строки поставки та
інші умови поставки товару.

Відповідно до специфікації від 25.04.2013
року №250413/1 постачальник має поставити
1000 т. Нікель Н1-У катодний та 500 т. Хром
металевий Х 99 на загальну суму 214080 грн.;
відповідно до специфікації від 14.11.2013
року № 250413/1/1 - 500 т. Нікель Н1-У
катодний на загальну суму 74940 грн.;
відповідно до специфікації від 02.12.2013
року № 250413/1/2 - 1000 т. Нікель Н1-У катодний
та 500 т. Хром металевий Х 99 на загальну
суму 214080 грн. (а.с. 14, 17, 21).

На виконання умов договору позивач
передав, а відповідач прийняв на
підставі довіреності від 29.04.2013 року
№417, виданої Бровко Д.О. (а.с. 16), товар на
суму 66000 грн., що підтверджується
видатковою накладною від 25.04.2013 року №
565 (а.с. 15); на підставі довіреності від
14.11.2013 року №1058, виданої Курта М.М. (а.с.
20), товар на суму 66846 грн. 48 коп., що
підтверджується видатковою накладною
від 15.11.2013 року № 1597 (а.с. 18); на підставі
довіреності від 02.12.2013 року №1100,
виданої Курта М.М. (а.с. 24), товар на суму
223372 грн. 56 коп., що підтверджується
видатковою накладною від 05.12.2013 року №
1641 (а.с. 22). Видаткові накладні підписані
уповноваженими представниками сторін
без будь-яких зауважень та претензій.

Відповідно п. 4.1 розрахунки за даним
договором здійснюються покупцем
шляхом перерахування грошових коштів у
розмірі вартості партії товару на
рахунок постачальника на підставі
виставлених постачальником рахунків
по факту поставки кожної погодженої
сторонами партії товару протягом 45
календарних днів, які обчислюються з
наступного дня за днем поставки даної
партії товару та виставлення рахунку
на оплату даної партії товару. Сторони
у специфікаціях на поставку кожної
конкретної партії товару можуть
погоджувати інший порядок розрахунків,
відмінний від порядку, визначеному у
даному пункті, як у відношенні всієї
партії товару, так і у відношенні
окремих найменувань товару, що входять
до даної партії. При оплаті з
відстрочкою платежу оплата
здійснюється покупцем за фактично
прийняту вагу (прийняту кількість).

Специфікаціями від 14.11.2013 року № 250413/1/1
та від 02.12.2013 року № 250413/1/2
встановлено, що оплата за поставлений
товар здійснюється протягом 30
календарних днів з моменту постачання
та виставлення рахунку на оплату.

В порушення умов договору відповідачем
було здійснено оплату за поставлений
йому товар лише за накладною від 25.04.2013
року № 565 на суму 66000 грн., у зв'язку з чим
у нього виникла заборгованість перед
позивачем за накладними від 15.11.2013 року
№ 1597 та від 05.12.2013 року № 1641 у сумі 290219
грн. 04 коп., що і є причиною виникнення
спору.

З метою врегулювання спору в
досудовому порядку позивач звернувся
до відповідача з вимогою про оплату
поставленого товару від 26.03.2014 року
№ 26/03-14, в якій, у зв'язку з
простроченням терміну оплати вартості
товару, вимагав здійснити оплату
заборгованості у сумі 290219 грн. 04 коп. та
78356 грн. 54 коп. компенсації по збиткам за
курсовою різницею. Позивач попередив,
що у разі несплати існуючої
заборгованості товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергостройінвест»
буде змушено звернутись до суду з
відповідним позовом про примусове
стягнення суми заборгованості, а також
штрафних санкцій, передбачених чинним
законодавством (а.с. 25-26).

Ця вимога була направлена на адресу
відповідача 26.03.2014 року, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією фіскального чека
від 26.03.2014 року № 2811 (а.с. 26 на звороті).

Відповіді на вищезазначену вимогу та
доказів погашення заборгованості
приватним акціонерним товариством
«Нікопольський ремонтний завод» не
надано.

Статтею 265 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 Цивільного кодексу України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частинами 1,7 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу
України).

У відповідності із ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

В силу ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності із ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В апеляційній скарзі відповідач вказує
на те, що позивачем порушено умови
договору в частині своєчасного надання
рахунків та податкових накладних,
надання яких передбачено п.3.4 договору.

Відповідно до пункту 3.4 договору разом
з товаром постачальник передає покупцю
наступні документи:

- рахунок-фактура;

- накладна;

- сертифікат якості виробника або інші
документи, які підтверджують якість
товару.

Податкова накладна передається
постачальником покупцю протягом п'яти
робочих днів з моменту настання першої
із подій, згідно п.187.1 ст.187 та п.201.4 ст.201
Податкового кодексу України. При
поставці продукції імпортного
походження постачальник зобов'язаний
вказати у податковій накладній код
товару у відповідності з УКТ ВЕД і
надати з товаром копію вантажної
митної декларації.

У відповідності із п. 4.3 договору
розрахунки по даному договору, за умови
передплати, здійснюються при наданні
постачальником до моменту оплати
оригіналів рахунку, за умови оплати по
факту поставки - оригіналів рахунків та
податкових накладних.

У разі надання постачальником
оригіналів зазначених документів
таким чином, що робить неможливим
здійснення оплати покупцем у строки,
встановлені даним договором, покупець
звільняється від відповідальності за
несвоєчасне здійснення платежу.

Покупець має право збільшити строк
оплати поставленого товару
співрозмірно часу прострочки надання
всіх документів (п.4.4 договору).

Відповідач вважає, що тільки за
наявності факту постачання продукції
та факту надання постачальником
покупцю відповідних рахунків та
податкової накладної, починає свій
відлік строк оплати товару.

Приватне акціонерне товариство
«Нікопольський ремонтний завод» в
апеляційній скарзі зазначає, що
порушення постачальником обов'язку
щодо своєчасного надання рахунків та
податкових накладних згідно з умовами
п.п. 4.3, 4.4. договору звільняє
відповідача від відповідальності за
несвоєчасну оплату та дає право
відповідачу збільшити строк оплати
товару пропорційно часу прострочення
надання усіх документів.

Колегія суддів не погоджується з
вищезазначеними доводами відповідача
з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
товар був прийнятий відповідачем без
будь-яких претензій та зауважень щодо
його кількості, асортименту, якості,
комплектності або відсутності
необхідних документів, в тому числі
рахунків та податкових накладних, що
вбачається з видаткових накладних від
15.11.2013 року № 1597 та від 05.12.2013 року № 1641.

У специфікаціях визначено конкретний
термін оплати, протягом якого
відповідач зобов'язаний був
розрахуватись за поставлений товар.

У видаткових накладних від 15.11.2013 року
№ 1597 та від 05.12.2013 року № 1641, які
свідчать про отримання відповідачем
товару, міститься посилання на договір
від 25.04.2013 року № 250413/1(а.с. 18, 22).

У відповідності з ч.1. ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст. 666 Цивільного кодексу
України якщо продавець не передає
покупцеві приналежності товару та
документи, що стосуються товару та
підлягають переданню разом з товаром
відповідно до договору купівлі-продажу
або актів цивільного законодавства,
покупець має право встановити розумний
строк для їх передання. Якщо
приналежності товару або документи, що
стосуються товару, не передані
продавцем у встановлений строк,
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу та повернути
товар продавцеві.

Відповідач з часу отримання товару не
скористався передбаченим нормами ст. 666
Цивільного кодексу України правом
встановити постачальнику строк для
передачі необхідних документів.

Доказів відмови від договору та
повернення товару відповідачем не
надано.

За таких обставин посилання приватного
акціонерного товариства
«Нікопольський ремонтний завод» на
порушення постачальником обов'язку
щодо своєчасного надання рахунків та
податкових накладних є безпідставними.

У відповідності із ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

У пункті 7.5 договору сторони
домовились, що у випадку несвоєчасного
здійснення розрахунків по даному
договору покупець виплачує
постачальнику пеню в розмірі не більше
подвійної облікової ставки НБУ, яка діє
в період, за який нараховується пеня,
від неоплаченої суми за кожен день
прострочки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч.6 ст.231 Господарського
кодексу України).

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Оскільки після перерахунку судом
апеляційної інстанції сума пені
виявилася більшою, ніж заявлено
позивачем, до стягнення підлягає сума
пені, визначена у позовній заяві, тобто
16656 грн. 87 коп. (за видатковою накладною
від 15.11.2013 року № 1597 за період
прострочення з 16.12.2013 року по 23.05.2014 року
- 4203 грн. 09 коп., за видатковою
накладною від 05.12.2013 року № 1641 за період
прострочення з 05.01.2014 року по 23.05.2014 року
- 12453 грн. 78 коп.).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Річні за період з 30.03.2013 року по 30.09.2013
року, за розрахунком позивача, який
перевірений апеляційним господарським
судом та визнаний правильним,
дорівнюють 1565 грн. 10 коп. (за видатковою
накладною від 15.11.2013 року №
1597 за період прострочення з 16.12.2013 року
по 23.05.2014 року - 873 грн. 58 коп., за
видатковою накладною від 05.12.2013 року №
1641 за період прострочення з 05.01.2014 року
по 23.05.2014 року - 2551 грн. 96 коп.).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
інфляційних втрат, погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог в частині
стягнення 18983 грн. 24 коп. інфляційних
втрат.

На думку відповідача у позивача
взагалі відсутнє право вимагати від
нього сплати пені за порушення строків
оплати товару, оскільки конкретний її
розмір договором не визначено.

Таке твердження відповідача є
необґрунтованим, оскільки погоджена
сторонами у п 7.5 договору пеня за
несвоєчасне здійснення розрахунків у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
не суперечить діючому законодавству,
зокрема Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
Господарському кодексу України.

В апеляційній скарзі відповідач
стверджує, що суд першої інстанції
порушив засади рівності всіх учасників
судового процесу перед законом і судом
та принцип змагальності в судочинстві,
не відклавши розгляд справи через те,
що відповідач не мав можливості бути
присутнім у судовому засіданні та
надати витребувані судом документи.

Дане твердження спростовується
наявними в матеріалах справи доказами.

03.05.2014 року судом першої інстанції
винесено ухвалу про порушення
провадження у справі та призначено її
до розгляду на 17.06.2014 року.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується відповідним штампом
суду з відміткою про відправлення
ухвали суду від 30.05.2014 року, яка містить
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та
інформацією з сайту УДППЗ «Укрпошта»,
яка підтверджує, що представнику
відповідача вручено відправлення
позивача 11.06.2014 року (а.с. 49).

В якості додаткового доказу
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду справи позивач надав
суду фіскальний чек від 06.06.2014 року №8303
та копію листа від 04.06.2014 року з
повідомленням про час та місце
розгляду справи, який направлено на
адресу відповідача (а.с. 48).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не скористався правом
участі у судовому засіданні,
призначеному на вищевказану дату,
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
уповноваженого представника бути
присутнім у судовому засіданні на
адресу суду першої інстанції не
надходило, відзив на позовну заяву
відповідач суду не надав.

Відповідач був завчасно повідомлений
про час і місце розгляду справи, був
обізнаний про наявність даної справи у
господарському суді, а тому мав
можливість надіслати поштою відзив і
документи в обґрунтування своїх
доводів і заперечень, але такою
можливістю не скористався.

Відповідно ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

У пп. 3.9.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України
від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказано, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28
Господарського процесуального кодексу
України, з числа як своїх працівників,
так і осіб, не пов'язаних з ним
трудовими відносинами. Неможливість
такої заміни представника і
неможливість розгляду справи без
участі представника підлягає
доведенню учасником судового процесу
на загальних підставах (статті 32 - 34
Господарського процесуального кодексу
України), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в
судове засідання не є підставою для
скасування судового рішення, якщо
ухвалу, в якій зазначено час і місце
такого засідання, надіслано йому в
порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1
пункту 3.9 цього пункту постанови.

Згідно пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" за змістом статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач у позовній заяві також просив
стягнути з відповідача витрати на
послуги адвоката за договором від
21.02.2014 року № 44 в сумі 3000 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі
зазначає, що умовами договору про
надання правової допомоги від 21.02.2014
року № 44 не визначено, що цей договір
укладено на надання правової допомоги,
пов'язаної зі спором по справі
№ 904/3741/14. Приватне акціонерне
товариство «Нікопольський ремонтний
завод» ставить під сумнів надання
позивачу адвокатських послуг по справі
№ 904/3741/14 у зв'язку з тим, що
вищезазначений договір не містить
посилань на надання правової допомоги
з якогось конкретного спору між
конкретно визначеними сторонами.

Дане твердження відповідача колегією
суддів до уваги не приймається, з
огляду на наступне.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.

У п.6.3. постанови пленуму Вищого
господарського суду України
від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" зазначено, що витрати
позивачів та відповідачів, третіх осіб,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49
Господарського процесуального
кодексу України .

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У відповідності із ч.1,5 ст. 14 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" адвокатське бюро є
юридичною особою, створеною одним
адвокатом, і діє на підставі статуту.
Стороною договору про надання правової
допомоги є адвокатське бюро.

В силу п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
договір про надання правової допомоги -
домовленість, за якою одна сторона
(адвокат, адвокатське бюро, адвокатське
об'єднання) зобов'язується здійснити
захист, представництво або надати інші
види правової допомоги другій стороні
(клієнту) на умовах і в порядку, що
визначені договором, а клієнт
зобов'язується оплатити надання
правової допомоги та фактичні витрати,
необхідні для виконання договору.

21.02.2014 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Енергостройінвест»
(клієнт) та адвокатським бюро «Лихопьок
Д.П.» було укладено договір про надання
правової допомоги № 44 (а.с. 27-28).

Право ОСОБА_1 на зайняття адвокатською
діяльністю підтверджується
відповідним свідоцтвом НОМЕР_1, виданим
на підставі рішення Дніпропетровської
обласної
квалифікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 14.09.2000 (а.с. 88).

Пунктом 1.1 договору про надання
правової допомоги визначено, що клієнт
доручає, а бюро зобов'язується надати
клієнту правову допомогу згідно з
додатком № 1.

Зміст правової допомоги відповідно
додатку №1 до договору включає в себе
захист та представництво інтересів
клієнта з питань стягнення
дебіторської заборгованості а саме:

- перевірка стану договірних відносин
клієнта;

- представництво інтересів клієнта в
судових засіданнях у господарському
суді першої інстанції;

- у разі необхідності підготовка та
подача до суду доповнень та/або
уточнень позовної заяви, пояснень,
клопотань по справах, ознайомлення з
матеріалами справ, подання та
отримання документів по справах;

- консультування клієнта з правових
питань, пов'язаних із судовим
розглядом;

- моніторинг руху справ.

За результатами надання правової
допомоги бюро передає клієнту акт про
надання послуг - правової допомоги (п.4.1.
договору про надання правової
допомоги).

17.06.2014 року на виконання зазначеного
пункту договору товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергостройінвест»
(клієнт) та адвокатське бюро «Лихопьок
Д.П.» склали і підписали акт про надання
послуг - правової допомоги, відповідно
якого за замовленням клієнта бюро
надало наступні юридичні послуги:

- перевірка стану договірних відносин
клієнта з приватним акціонерним
товариством «Нікопольський ремонтний
завод»;

- підготовка та подача до
господарського суду першої інстанції
позовної заяви та розрахунку
заборгованості приватного
акціонерного товариства
«Нікопольський ремонтний завод»;

- консультація клієнта з питань сплати
судового збору та належного
повідомлення інших учасників судового
процесу;

- консультування клієнта з правових
питань, пов'язаних із судовим
розглядом;

- моніторинг руху справи (призначення
справи);

- підготовка, отримання та подання до
суду витребуваних документів;

- представництво інтересів клієнта в
судових засіданнях у господарському
суді першої інстанції (а.с. 53).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
зазначає, що «укладений між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Енергостройінвест»
та адвокатським бюро «Лихопьок Д.П.»
договір про надання правової допомоги
від 21.02.2014 року № 44 дійсно не має
посилань про надання правової допомоги
по конкретному спору та конкретно
визначеними сторонами, оскільки
товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергостройінвест»
має значну кількість контрагентів, які
перед підприємством мають
кредиторську заборгованість, у тому
числі і приватне акціонерне
товариство «Нікопольський ремонтний
завод».

Натомість доказом того , що позивачу
надавалась правова допомога саме за
цим договором та саме за
правовідносинами між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Енергостройінвест» та приватним
акціонерним товариством
«Нікопольський ремонтний завод», є акт
про надання правової допомоги від
17.06.2014 року, який підписаний на
виконання п.4.1 договору».

За ст. 30 "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" гонорар є формою
винагороди адвоката за здійснення
захисту, представництва та надання
інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги.

У відповідності з п.5.1 договору оплата
правової допомоги бюро, яка надається
клієнту, визначається відповідно до
тарифів, встановлених у додатку № 3
(а.с. 31) та відповідно до калькуляції
винагороди дорівнює 3000 грн. (а.с. 32).

Згідно п.3.2 угоди клієнт у
встановленому договором порядку
зобов'язується проводити оплату
наданої правової допомоги.

Оплата правової допомоги, а також
витрат, що підлягають відшкодуванню,
здійснюється шляхом безготівкового
перерахування суми винагороди на
банківський рахунок бюро, якщо інше не
передбачене домовленістю сторін (п. 5.8
договору про надання правової
допомоги).

На виконання вищезазначених пунктів
договору послуги адвокатського бюро
сплачені позивачем у повному обсязі, що
підтверджується платіжним дорученням
про оплату правової допомоги від 26.05.2014
року № 94 (а.с. 54).

У відповідності з ч.5 ст.49
Господарського процесуального
кодексу України суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються,
зокрема, при задоволенні позову - на
відповідача.

За таких обставин витрати, пов'язані з
оплатою позивачем послуг адвоката,
правомірно стягнуті з приватного
акціонерного товариства
«Нікопольський ремонтний завод» в сумі
3000 грн.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що господарським судом
дана правильна юридична оцінка
обставинам справи, тому висновки суду є
законними, обґрунтованими,
відповідають фактичним обставинам та
наявним матеріалам справи, нормам
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги їх не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 17.06.2014
року у справі № 904/3741/14 залишити без
змін, а скаргу приватного акціонерного
товариства «Нікопольський ремонтний
завод» без задоволення.

Головуючий суддя
А.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
В.І. Крутовських

повний текст постанови виготовлений
30.07.14р.