м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14097/14 30.07.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Мегатрейд Айті
Диструб'юшн"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Телесистеми
України"простягнення 116237 грн 77
коп.Представники: від позивача:Яценко
В.С. - представник за довіреністю №
14/02/2014 від 14.02.2014від
відповідача:Вакуленко С.В. -
представник за довіреністю № 947 від
22.08.2013

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.07.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мегатрейд Айті
Диструб'юшн" з вимогами до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Телесистеми України" про стягнення 116237
грн 77 коп. заборгованості за
поставлений товар.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та договору не виконав взяті на
себе зобов'язання з оплати отриманого
товару, поставленого позивачем
відповідно до видаткових накладних №
М-107991 від 28.12.2009 та № М-107993 від 03.02.2010, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість у розмірі 116237 грн 77 коп.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/14097/14 та справу призначено
до розгляду на 30.07.2014.

28.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог суду.

28.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшла заява про
застосування наслідків закінчення
строку позовної давності.

У судове засідання 30.07.2014 з'явились
представники сторін та надали
пояснення по суті справи. Представник
позивача в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги та просить суд
їх задовольнити.

Представник відповідача надав
пояснення, відповідно до яких
заперечує проти заявлених позовних
вимог.

У судовому засіданні 30.07.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази,
суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дистриб'юторський
Дім Мегатрейд» було поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 120657 грн 37 коп. (з ПДВ), що
підтверджується підписаними
представниками сторін видатковими
накладними № М-107991 від 28.12.2009 на суму 44607
грн 36 коп. та № М-107993 від 03.02.2010 на суму
76050 грн 00 коп., а також виставленими
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дистриб'юторський
Дім Мегатрейд» рахунками-фактурами №
М-107991 від 25.12.2009 та № М-107993 від 25.12.2009
(належним чином засвідчені копії яких
наявні в матеріалах справи).

03.02.2010 Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дистриб'юторський
Дім Мегатрейд» була видана довіреність
№ 54 на отримання товарно-матеріальних
цінностей, а саме комутатор керований
АТ-8000S/24, тобто за видатковою накладною
№ М-107993 від 03.02.2010.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до норм частини 2 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Норми статті 181 Господарського кодексу
України встановлюють загальний
порядок укладання господарських
договорів. Частина 1 зазначеної статті
визначає, що господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Відповідно до норм статті 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Дослідивши зміст укладеного між
позивачем та відповідачем договору,
суд дійшов висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265
Господарського кодексу України
сторони для визначення умов договорів
поставки мають право використовувати
відомі міжнародні звичаї,
рекомендації, правила міжнародних
органів та організацій, якщо це не
заборонено прямо або у виключній формі
цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання
товарів не господарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу (частина 6 статті 265
Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного
кодексу України встановлено, що
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та
частини 2 статті 664 Цивільного кодексу
України обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент: вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Якщо з
договору купівлі-продажу не випливає
обов'язок продавця доставити товар або
передати товар у його
місцезнаходженні, обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент здачі товару
перевізникові або організації зв'язку
для доставки покупцеві.

Таким чином, видані Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Дистриб'юторський Дім Мегатрейд»
видаткові накладні містять пропозицію
(оферту) на укладення договору, а
фактичне прийняття відповідачем
товару свідчить про прийняття цієї
пропозиції. Підписання накладних
сторонами свідчить про погодження
істотних умов договору, зокрема,
предмету договору, суми та строку
оплати за товар.

У відповідності до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства
(частина 2 статті 530 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу (поставки),
починається з моменту прийняття товару
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 Цивільного
кодексу України, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, судом
встановлено, що видаткові накладні №
М-107991 від 28.12.2009 та № М-107993 від 03.02.2010
були підписані представником
відповідача, у зв'язку з чим у
відповідача в момент підписання
відповідних видаткових накладних
виник обов'язок з оплати отриманого
товару.

Твердження відповідача щодо
відсутності підпису одержувача на
видатковій накладній № М-107991 від 28.02.2009
не приймаються судом до уваги з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що видаткова
накладна № М-107991 від 28.02.2009 містить
підпис одержувача, проте в матеріалах
справи відсутня довіреність, видана
відповідачем на отримання
товарно-матеріальних цінностей за
видатковою накладною № М-107991 від 28.02.2009.

Як встановлено нормами статті 241
Цивільного кодексу України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.).

Судом встановлено, що відповідачем
схвалено правочин оформлений
видатковою накладною № М-107991 від 28.02.2009,
оскільки відповідачем 14.03.2011 було
проведено часткову оплату в розмірі 4419
грн 59 коп. за рахунком № М-107991 від 25.12.2009
виставленим на оплату товару
отриманого за видатковою накладною №
М-107991 від 28.02.2009.

Судом встановлено, що відповідач в
порушення домовленостей між сторонами
та норм чинного законодавства належним
чином не виконав в повному обсязі взяті
на себе зобов'язання з оплати
поставленого Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дистриб'юторський
Дім Мегатрейд» товару, а саме
відповідачем проведено лише часткову
оплату товару у розмірі 4419 грн 59 коп. за
рахунком № М-107991 від 25.12.2009, що
підтверджується довідкою Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національні Ініціативи» № 678/14-1 від
06.03.2014, у зв'язку з чим в останнього
виникла заборгованість перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дистриб'юторський
Дім Мегатрейд» за отриманий товар у
розмірі 116237 грн 77 коп. (за накладною №
М-107991 від 28.12.2009 у розмірі 40187 грн 77 коп.
та за накладною № М-107993 від 03.02.2010 у
розмірі 76050 грн 00 коп.), що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами та не спростовано
відповідачем, зокрема відповідачем не
надано суду доказів оплати отриманих
від позивача послуг на суму 116237 грн 77
коп.

Судом встановлено, що 01.07.2014 між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дистриб'юторський
Дім Мегатрейд» (первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мегатрейд Айті
Дистриб'юшн» (новий кредитор) укладено
договір про відступлення права вимоги
№ 01/07/14-1, відповідно до умов якого
первісний кредитор відступає новому
кредиторові, а новий кредитор набуває
належне первісному кредиторові
відповідно до видаткових накладних №
М-107991 від 28.12.2009 на суму 40187 грн 77 коп. з
ПДВ, № М-107993 від 03.02.2010 на суму 76050 грн 00
коп. з ПДВ, за якими первісний кредитор
поставив товар Товариству з обмеженою
відповідальністю «Телесистеми
України» (боржник), право вимагати від
боржника оплати за поставлений товар в
розмірі 116237 грн 77 коп. з ПДВ.

Згідно з пунктом 3 договору новий
кредитор підтверджує, що йому були
передані всі документи, що
підтверджують право вимоги до
боржника, а також вся необхідна
інформація (документація), пов'язана із
накладними, зокрема і та, що стосується
спорів і суперечностей за накладними
між первісним кредитором та боржником.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до частини 1 статті 513
Цивільного кодексу України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом
(частина 1 статті 514 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до статті 515 Цивільного
кодексу України заміна кредитора не
допускається у зобов'язаннях,
нерозривно пов'язаних з особою
кредитора, зокрема у зобов'язаннях про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Приписами статті 516 Цивільного кодексу
України встановлено, що заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Судом встановлено, що відповідно до
опису вкладення у цінний лист від 08.07.2014
та фіскального чеку № 5170 від 08.07.2014 на
адресу відповідача було направлено
повідомлення № 01/07/14-2 від 01.07.2014 про
відступлення на користь позивача права
вимоги щодо заборгованості
відповідача за видатковими накладними
№ М-107991 від 28.12.2009 на суму 40187 грн 77 коп.
та № М-107993 від 03.02.2010 на суму 76050 грн 00
коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищенаведене та
встановленням факту невиконання
відповідачем обов'язку з оплати
товару, вимоги позивача є
обґрунтованими та доведеними
належними та допустимими доказами, у
зв'язку з чим позивач має право на
стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений товар у
розмірі 116237 грн 77 коп.

У судовому засіданні 30.07.2014 представник
відповідача заяву про застосування
наслідків закінчення строку позовної
давності, підтримав подану через
відділ діловодства Господарського
суду міста Києві 28.07.2014.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу
України встановлено, що загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 2 статті 267
Цивільного кодексу України заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності.

Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу
України передбачає, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 року «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» законом не встановлено вимог
щодо форми заяви сторони про сплив
позовної давності. Відтак її може бути
викладено у відзиві на позов або у
вигляді окремого клопотання,
письмового чи усного.

У відповідності до положень пункту 2.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 року «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» визначено, що з
урахуванням положення частини
четвертої статті 51 Господарського
процесуального кодексу України днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду).

Відповідно до частини 1 статті 264
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується (частина 3 статті 264
Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 4.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 року «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» правила переривання перебігу
позовної давності (стаття 264 Цивільного
кодексу України) застосовуються
господарським судом незалежно від
наявності чи відсутності відповідного
клопотання сторін у справі, якщо в
останній є докази, що підтверджують
факт такого переривання. При цьому
господарським судом слід мати на увазі
таке.

У відповідності до положень пункту 4.4.1.
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» у дослідженні
обставин, пов'язаних із вчиненням
зобов'язаною особою дії, що свідчить
про визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку (частина перша статті
Цивільного кодексу України),
господарському суду необхідно у
кожному випадку встановлювати, коли
конкретно вчинені боржником
відповідні дії, маючи на увазі, що
переривання перебігу позовної
давності може мати місце лише в межах
строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати: визнання пред'явленої
претензії; зміна договору, з якої
вбачається, що боржник визнає
існування боргу, а так само прохання
боржника про таку зміну договору;
письмове прохання відстрочити сплату
боргу; підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір; письмове звернення
боржника до кредитора щодо
гарантування сплати суми боргу;
часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання
зобов'язання вважається таким, що
перериває перебіг позовної давності,
лише за умови, коли такі дії здійснено
уповноваженою на це особою, яка
представляє боржника у відносинах з
кредитором у силу закону, на підставі
установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника (наприклад,
неоспорювання ним безспірного
списання коштів, якщо така можливість
допускається за законом або договором)
не свідчить про переривання перебігу
позовної давності, оскільки таке
переривання можливе лише шляхом
вчинення дій.

З огляду на те, що судом встановлено
факт часткової оплати 14.03.2011 видаткової
накладної № М-107991 від 28.12.2009 перебіг
позовної давності щодо вимог про
стягнення заборгованості за
видаткової накладною № М-107991 від 28.12.2009
переривався, та кредитор мав право
звернутися до суду з вимогою про
стягнення заборгованості за
відповідною накладною з 15.03.2011 по 15.03.2014.

Враховуючи вищевикладене та беручи до
уваги те, що видаткові накладні
підписані відповідачем 28.12.2009 та 03.02.2010
відповідно та часткову оплату товару
за видатковою накладною № М-107991 від
28.12.2009 було проведено 14.03.2011, а позивач
звернувся з даним позовом до суду
11.07.2014, а також судом не було
встановлено наявності поважних причин
пропуску позовної давності, суд вважає,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача 116237 грн 77 коп. не
підлягають задоволенню, у зв'язку зі
спливом позовної давності.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 04.08.2014

Суддя
І.М.
Отрош