РІШЕННЯ

"16" червня 2014 р.Справа № 921/494/13-г/9

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Гевка В.Л.

Розглянув справу

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача Приватного підприємця
ОСОБА_3, АДРЕСА_2

про стягнення 177176,89 грн. з яких:
140347,91грн. основний борг, 36828,98грн.
штрафні санкції.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_4, довіреність від 01.06.13
р.

відповідача: ОСОБА_5, ордер № 002409 від
23.07.13 р.

У попередніх судових засіданнях
представникам позивача та відповідача
роз'яснено права та обов'язки учасників
судового процесу у відповідності до
приписів статей 20, 22, 78, 81-1 ГПК України.

Судом, в порядку статті 81-1 ГПК України,
фіксація судового процесу технічними
засобами (звукозапис) не здійснювалася
через відсутність відповідного
клопотання.

Сторони, в порядку статей 64, 77 ГПК
України, про дату, час та місце розгляду
справи були повідомлені належним чином
у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні - 16.06.2014р.
оголошено тільки вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть справи: Позивач - Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 (далі по тексту також - позивач
або ОСОБА_1.) звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача Приватного підприємця
ОСОБА_3, АДРЕСА_2 (далі по тексту також -
відповідач або ОСОБА_3.) про cтягнення
155126 грн. 29 коп. заборгованості, з яких:
118297 грн. 31 коп. основний борг, 36828 грн. 98
коп. штрафні санкції.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 18.05.2013р.
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 04.06.2013 р. о 14 год. 40
хв.

У відповідності до статті 77 ГПК
України, в судовому засіданні
оголошувалась перерва до 10.06.2013р. до 14
год. 30 хв. та до 18.06.2013р. до 12 год. 00 хв., та
розгляд справи відкладався на 22.07.213р.
на 11 год. 20 хв. та на 30.07.2013р. на 14 год. 30
хв.

У судовому засіданні 10.06.2013р. суд
перейшов до розгляду справи по суті.

Строк вирішення спору у справі
№921/494/13-г/9 встановлено по 17.07.2013р.

За клопотанням представника позивача,
у зв'язку із закінченням терміну
розгляду справи, суд, у відповідності
до статті 69 ГПК України, ухвалою від
18.06.2013р. строк вирішення спору
продовжив на п'ятнадцять днів по
01.08.2013р.

Ухвалою від 30.07.2013р., суд зупинив
провадження у справі №921/494/13-г/9 та
призначив у справі судову
почеркознавчу експертизу по договору
купівлі-продажу від 20.06.2012р., додатку до
договору №1 та видаткових накладних
№ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 95 538 грн. 00
коп., №ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 48 868
грн. 00 коп., №ХМ-0000241 від 07.08.2012р. на суму
8 492 грн. 00 коп., на розгляд якої були
поставлені наступні питання:

- Чи виконано підпис від імені
приватного підприємця ОСОБА_3 у
договорі купівлі-продажу від 20.06.2012р.,
самим ОСОБА_3 чи іншою особою, зокрема,
його батьком ОСОБА_6?

- Чи виконано підпис від імені
приватного підприємця ОСОБА_3 у додатку
до договору №1 (специфікація на
обладнання), самим ОСОБА_3 чи іншою
особою, зокрема, його батьком ОСОБА_6?

- Чи виконано підпис від імені
приватного підприємця ОСОБА_3 у
видаткових накладних №ХМ-0000240 від
07.08.2012р. на суму 95 538 грн. 00 коп., №ХМ-0000240
від 07.08.2012р. на суму 48 868 грн. 00 коп.,
№ХМ-0000241 від 07.08.2012р. на суму 8 492 грн. 00
коп., самим ОСОБА_3 чи іншою особою,
зокрема, його батьком ОСОБА_6?

Також, згідно ухвали суду від 30.07.2013р.,
суд призначав у справі №921/494/13-г/9
судову товарознавчу експертизу, на
розгляд якої поставлено наступне
питання:

- Чи був товар переданий згідно
видаткових накладних №ХМ-0000240 від
07.08.2012р. на суму 95 538 грн. 00 коп., №ХМ-0000240
від 07.08.2012р. на суму 48 868 грн. 00 коп.,
№ХМ-0000241 від 07.08.2012р. на суму 8 492 грн. 00
коп. на момент його передачі суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_3 придатний до використання
за своїм цільовим призначенням?

06.08.2013р. супровідним листом №1246/2013
матеріали справи скеровані у
Тернопільське відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, м. Тернопіль, вул. Січових
Стрільців, 4 для проведення судової
почеркознавчої експертизи, а також,
товарознавчої експертизи.

20.08.2013р. листом за №1330/2013, у зв'язку з
надходженням письмових пояснень по
справі №921/494/13-г/9 від 30.07.2013р. (вх. №14142
від 16.08.2013р.) за підписом ОСОБА_3 такі
були скеровані на адресу
Тернопільського відділення Київського
науково - дослідного інституту судових
експертиз для долучення до матеріалів
справи.

28.08.2013р. матеріали справи повернулись
до господарського суду Тернопільської
області супровідним листом від 20.08.2013р.
№22/06-05/1020, без виконання. Зокрема,
відповідно до поданого клопотання про
надання зразків експерт Заблоцький
І.Є., котрий виконує почеркознавчу
експертизу у даній справі просив
надати у розпорядження експерта
експериментальні (відібрані у судовому
засіданні) зразки підписів та почерку
ОСОБА_3 та ОСОБА_6, виконані в положенні
стоячи та сидячи (по 3-5 аркушів). Крім
цього, просив надати вільні зразки
підписів та почерку вказаних осіб у
будь-яких документах, написаних та
підписаних ними у період, близький до
дати укладення спірного документу,
тобто після 2005 року в кількості 5-7
документів. Пояснив, що такими можуть
бути приватні листи, фотографії,
записники, договори, конспекти, заяви,
відомості на отримання різного роду
виплат тощо. Разом з тим, зазначив, що
вартість експертизи буде визначена
експертом після надання вказаних
документів.

З огляду на зазначене, суд ухвалою від
02.09.2013р. та повторно ухвалою від 17.09.2013р.
призначав судове засідання на 17.09.2013р.
та на 01.10.2013р. з метою відібрання
зразків підписів та почерку ОСОБА_3 та
ОСОБА_6.

Суд, ухвалою від 01.10.2013р., на підставі
статті 79 ГПК України, провадження у
справі №921/494/13-г/9 поновив та перейшов
до розгляду справи у судовому
засіданні 01.10.2013р.

У судовому засіданні 01.10.2013р. судом
відібрано особисто у ОСОБА_3 та ОСОБА_6
зразки підписів (по 10 арк.) та почерку
(по 1 арк.), а також, документи написані
та підписані ними у період близький до
дати укладення спірного документу в
кількості 5 аркушів.

Ухвалою суду від 01.10.2013р. провадження у
справі №921/494/13-г/9 було зупинено та
призначено у справі судову
почеркознавчу експертизу по договору
купівлі-продажу від 20.06.2012р., додатку до
договору №1 та видаткових накладних
№ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 95 538 грн. 00
коп., №ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 48 868
грн. 00 коп., №ХМ-0000241 від 07.08.2012р. на суму
8 492 грн. 00 коп., на розгляд якої були
поставлені наступні питання:

- Чи виконано підпис від імені
приватного підприємця ОСОБА_3 у
договорі купівлі-продажу від 20.06.2012р.,
самим ОСОБА_3 чи іншою особою, зокрема,
його батьком ОСОБА_6?

- Чи виконано підпис від імені
приватного підприємця ОСОБА_3 у додатку
до договору №1 (специфікація на
обладнання), самим ОСОБА_3 чи іншою
особою, зокрема, його батьком ОСОБА_6?

- Чи виконано підпис від імені
приватного підприємця ОСОБА_3 у
видаткових накладних №ХМ-0000240 від
07.08.2012р. на суму 95 538 грн. 00 коп., №ХМ-0000240
від 07.08.2012р. на суму 48 868 грн. 00 коп.,
№ХМ-0000241 від 07.08.2012р. на суму 8 492 грн. 00
коп., самим ОСОБА_3 чи іншою особою,
зокрема, його батьком ОСОБА_6?

А також, суд ухвалою від 01.10.2013р.
призначив у справі №921/494/13-г/9 судову
товарознавчу експертизу, на розгляд
якої поставлено наступне питання:

- Чи був товар переданий згідно
видаткових накладних №ХМ-0000240 від
07.08.2012р. на суму 95 538 грн. 00 коп., №ХМ-0000240
від 07.08.2012р. на суму 48 868 грн. 00 коп.,
№ХМ-0000241 від 07.08.2012р. на суму 8 492 грн. 00
коп. на момент його передачі суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_3 придатний до використання
за своїм цільовим призначенням?

Матеріали справи скеровані у
Тернопільське відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, м. Тернопіль, вул. Січових
Стрільців, 4 для проведення судової
почеркознавчої експертизи, а також,
товарознавчої експертизи.

23 грудня 2013 року матеріали справи
№921/494/13-г/9 повернулись в господарський
суд Тернопільської області відповідно
до супровідного листа від 23.12.2013р. за
№22/06-05/1509 підписаного завідувачем ТВ
КНДІСЕ Бутрином В.В., одночасно, згідно
якого додано й висновок за
результатами проведеної судово-
почеркознавчої експертизи №5605/13-22 від
23.12.2013р.

28 січня 2014 року суд із супровідним
листом за №129/2014 направив справу
№921/494/13-г/9 Тернопільському відділенню
Київського науково-досліжному
інституту судових експертиз на
виконання вимог ухвали від 01.10.2013р. в
частині проведення судової
товарознавчої експертизи.

25 березня 2014р. матеріали справи
№921/494/13-г/9 повернулись в господарський
суд Тернопільської області, відповідно
до супровідного листа від 21.03.2014р. за
№22/06-05/317вих, згідно якого додано й
повідомлення про неможливість надання
висновку по справі від 21.03.2014р. №267/14-22 в
частині товарознавчої експертизи.

В порядку п.п. 3, 11 ч.1 статті 65 ГПК
України, беручи до уваги положення
статті 69 ГПК України та стислі строки
розгляду справи, які залишились з
урахуванням її попереднього розгляду
та зупинення провадження у справі
(залишався 1 день), суд з метою
підготовки справи до розгляду, без
поновлення провадження у справі
призначав у справі судові засідання з
метою підготовки справи до розгляду та
вирішення питання про поновлення
провадження у справі на 15.04.2014р. на 16
год. 15 хв., на 06.05.14р. на 15 год. 00 хв., на
19.05.14р. на 14 год. 40 хв., а також в судових
засіданнях оголошувалися перерви до
02.06.2014р. на 15 год. 00 хв. та до 16.06.14р. на 12
год. 00 хв.

Під час проведення зазначених засідань
сторонами долучено суду ряд документів
для надіслання їх експерту з метою
проведення товарознавчої експертизи,
зокрема, відповідачем відповідно до
клопотання від 28.03.2014р. (вх. №7249 від
28.03.2014р.) подано інструкції печі XVC 305,
технічний паспорт до печі XVC 305,
технічні дані пластини XR716, XR116 та
інструкцію до поверхні жарочної EG 07.
Позивачем, також, як він стверджує,
долучено усі наявні у нього документи з
цього питання.

Враховуючи зазначене, суд згідно листа
від 15.04.2014р. вих. № 606 надсилав вказані
документи із супровідним листом на
адресу Тернопільського відділення
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз, м.
Тернопіль, вул. Січових Стрільців, 4.

При цьому, суд просив експерта оцінити
копії вищезазначених документів та
ознайомившись з ними повідомити чи
достатньо даної документації експерту
для проведення згідно п. 2 ухвали
господарського суду від 01.10.2013р.
питання: чи був товар переданий згідно
видаткових накладних №ХМ-0000240 від
07.08.2012р. на суму 95 538 грн. 00 коп., №ХМ-0000240
від 07.08.2012р. на суму 48 868 грн. 00 коп.,
№ХМ-0000241 від 07.08.2012р. на суму 8 492 грн. 00
коп. на момент його передачі суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_3 придатний до використання
за своїм цільовим призначенням, у
дослідженні якого раніше експертом
було відмовлено?

Відповідно до листа експерта від
15.05.2014р. № 22/06-16/482вих вх. № 9779 від 15.05.2014р.
судом отримано відповідь, що вказаних
документів не достатньо для вирішення
питання, визначеного згідно п. 2 ухвали
господарського суду від 01.10.2013р.

У свою чергу інших документів у тому
числі тих, які необхідні експерту і
наводились ним у даному листі від
сторін суду не надано. А тому, суд не
вбачав підстав втретє надсилати
матеріали експертній установі для
проведення товарознавчої експертизи.

Із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 79 ГПК України
господарський суд поновлює
провадження по справі після усунення
обставин, що зумовили його зупинення.
Про зупинення провадження у справі та
його поновлення виноситься ухвала.

Ухвалою від 16.06.2014р. суд поновив
провадження у справі та в судовому
засіданні 16.06.2014р. перейшов до розгляду
справи.

16 травня 2014 року за вх. № 9812 позивачем
подано заяву про уточнення позовних
вимог від 15.05.2014р., згідно якої останній
просив суд збільшити позовні вимоги
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 до відповідача Приватного
підприємця ОСОБА_3 та стягнути 177 176 грн.
89 коп. заборгованості, з яких: 140 347 грн.
91 коп. основний борг, 36828 грн. 98 коп.
штрафні санкції, долучивши 02.06.2014р. (вх.
№ 10785) розрахунок суми заборгованості
та штрафних санкцій.

Відповідно до частини 4 статті 22 ГПК
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
або зменшити розмір позовних вимог.

Передбачені частиною четвертою
статті 22 ГПК України, права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, - з
обов'язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення (п. 3.10. Постанови Пленуму ВГСУ
від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Розглянувши та оцінивши вказану заяву
у судовому засіданні 16.06.2014р., суд
прийняв її до розгляду, як таку, що
подана в порядку статті 22 ГПК України
надіслана з описом вкладення
відповідачу та оплачена додатково
судовим збором.

Таким чином, суд розглядає справу,
предметом розгляду якої є: стягнення
заборгованості в сумі 177 176 грн. 89 коп., з
яких: 140 347 грн. 91 коп. основний борг, 36828
грн. 98 коп. штрафні санкції.

Згідно ст. 52 ГПК України перебіг усіх
незакінчених процесуальних строків
зупиняється із зупиненням провадження
у справі. З дня поновлення провадження
перебіг процесуальних строків
продовжується.

Таким чином, з урахуванням
неодноразового зупинення провадження
у справі та його поновлення, а також,
продовження строку розгляду справи
судом на 15-ть днів останнім днем строку
розгляду справи № 921/494/13-г/9, у тому
числі, і продовженого в силу ст.ст.
51,52,69,79 ГПК України, є 16.06.2014р.

Повноважний представник позивача в
судове засідання 16.06.2014р. прибув,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі.

Позивач у позовній заяві б/н від
17.05.2013р. зазначає, що 20.06.2012 р. між ПП
ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_3 укладено договір
купівлі - продажу технічного
обладнання.

На виконання умов договору позивач
продав , а відповідач купив
обладнання на суму 152 898 грн. 00 коп.
згідно видаткових накладних №ХМ-0000240
від 07.08.2012р. на суму 95 538 грн. 00 коп.,
№ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 48 868 грн. 00
коп., № ХМ-0000241 від 07.08.2012р. на суму 8492,00
грн.

СПД ОСОБА_3 була проведена часткова
оплата за товар в сумі 37946,89 грн.

СПД ОСОБА_1 неодноразово звертався до
відповідача з вимогою про погашення
заборгованості в сумі 118 297 грн. 31 коп.,
однак, останній відмовлявся
погасити борг в добровільному порядку,
стверджував, що договір купівлі -
продажу не підписував, підпис
вчинений батьком позивача - ОСОБА_6.

У зв'язку з чим, СПД ОСОБА_1 подано заяву
до правоохоронних органів про
порушення кримінальної справи на
шахрайські дії відповідача.

За фактом поданої заяви порушено
кримінальне провадження , внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000603 від 15.02.2013р.
Постановою слідчого СВ
Тернопільського МВ УМВС України в
Тернопільській області старшим
лейтенантом міліції Кушніром В.В.
від 15.03.2013р. кримінальне провадження
закрито, у зв'язку з відсутністю в
діях складу злочину.

Разом з цим, у судовому засіданні
16.06.2014р., уповноважений представник
позивача позовні вимоги, з врахуванням
поданої заяви про уточнення позовних
вимог, підтримав у повному обсязі.

Крім того , надав суду додаткові
обґрунтування від 15.04.2014р. за вх. № 8229
та письмові пояснення по суті спору
від 16.06.2014р. за вх. №11553 та від 16.06.2014р.
б/н.

Повноважний представник відповідача в
судове засідання - 16.06.2014р. прибув, проти
позову заперечив, надав суду відзив на
позовну заяву від 04.06.2013р. (вх. №10508) та
додаткові обґрунтування до відзиву
на позовну заяву б/н від 30.07.2013р. (вх. №
13241), відповідно до яких зазначає, що
умови договору купівлі - продажу від
20.06.2012р. порушено Продавцем, а не
Покупцем, оскільки позивачем
поставлено технічне обладнання у
несправному стані. Відповідач
неодноразово звертався до позивача з
вимогою про заміну чи ремонт
обладнання, однак, останній вказаних
вимог не виконував або ж виконував
їх з порушенням гарантійних умов
договору. Крім того, відповідач
стверджує, що договір не підписаний
СПД ОСОБА_3 , що є порушенням статті 203
ЦК України , оскільки укладався поза
його волею, оскільки переговори щодо
порядку , умов поставки нового
технічного обладнання велися СПД
ОСОБА_3 з ОСОБА_10 представником
фірми "Сателіт" як продавцем
обладнання, що знаходиться на
Західному ринку в м. Тернополі. 02
червня 2012 року представнику фірми
"Сателіт" надано готівка в сумі 30000
грн. 00 коп. Протягом червня - серпня 2012
року представники фірми "Сателіт"
привозили на адресу АДРЕСА_3 СПД
ОСОБА_3 упаковане в ящики
комплектуючі частини замовленого
обладнання. На прохання відповідача
представити супровідні документи
на кожен завезений товар,
представником повідомлено , що такі
будуть надані після повної доставки
обладнання. 07 серпня 2012 року було
підписано договір та видаткові
накладні , але не СПД ОСОБА_3, який на
той час був за межами м. Тернополя, а
його батьком - ОСОБА_6

Наведено і інші заперечення на позов,
згідно яких в цілому відповідач
просить суд у позові відповідачеві
відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
представлені докази в сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача та заперечення на них
представника відповідача,
господарський суд дійшов висновку, що
позов підлягає до часткового
задоволення. При цьому суд керувався
наступним.

Відповідно до статті 16 ЦК України та
пункту 2 статті 20 ГК України, кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів.

Згідно статей 1,2 ГПК України, право на
звернення до господарського суду за
захистом своїх порушених, оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів
мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, фізичні особи -
підприємці, а суд шляхом вчинення
провадження у справі здійснює захист
осіб, права та охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

За загальними положеннями цивільного
законодавства зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 ЦК
України. За приписами частини 2 цієї
статті підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини, інші
юридичні факти. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є також
дії осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також дії,
що не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Із змістом зазначеної норми
кореспондуються і приписи частини 1
статті 174 ГК України відповідно до якої
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить стаття 173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За приписами статті 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Частина 1 статті 626 ЦК України,
визначає договір як домовленість двох
або більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов`язків.

Із змісту статей 6, 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Приписами статті 628 ЦК України,
визначено, що зміст договору
становлять умови, пункти, визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Як стверджує позивач 20 червня 2012 року
між ПП ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач,
Продавець) та ПП ОСОБА_3 (далі по тексту
- відповідач, Покупець) укладено
Договір купівлі - продажу (далі по
тексту - Договір або Договір купівлі -
продажу), за умовами якого Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність Покупця товар та провести
технічний інструктаж персоналу,
Покупець зобов'язується прийняти
товар та оплатити його на умовах даного
Договору. Найменування товару:
технологічне обладнання (п.1.1., п.1.2.
Договору) вказане в Додатку №1 до
Договору.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що
загальна вартість товару з
врахуванням доставки та монтажу
складає 4290 Євро + 109 140 грн.

Попередня оплата в розмірі 25% від ціни
Договору має бути перерахована
Продавцю протягом 3-х днів з моменту
підписання Договору. Сума першої
оплати - 1000 Євро та 25380 грн. Оплата
решти 75% суми Договору оплачується
рівними частинами на протязі 5-ти
місяців від дати поставки
обладнання (20 червня 2012 року ). Сума
щомісячної оплати становить 658 Євро,
що еквівалентно 6777,4 грн. та 16752 грн.
Оплата обладнання, вартість якого
зазначена в євро , здійснюється в
гривнях по комерційному курсу на день
проплати (п.3.1., п.3.2., п.3.3. Договору).

Сторони в пунктах 4.1. та 4.2. Договору
домовились, що доставка товару
здійснюється Продавцем . Право
власності на товар , а також ризик
випадкового знищення або випадкового
пошкодження товару, що
поставляється за цим договором
переходять від Продавця до Покупця
з моменту передання останньому
товару. Моментом передання товару є
дата прийняття товару на складі
Покупця, що підтверджується
відповідними відмітками на
товаросупровідних документах.

Згідно п. 5 Договору даний Договір
набирає чинності з моменту
підписання його сторонами і діє до
моменту його остаточного виконання.

Також, між сторонами у справі було
укладено додаток до договору №1
(специфікація на обладнання).

Вказані Договір та додаток до договору
№1 (специфікація на обладнання )
підписані ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_3,
завірені їх печатками.

Відповідно до частин 1,2 статті 712 ЦК
України, з договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Як стверджує позивач, свої зобов'язання
за Договором він виконав належним
чином шляхом поставлення
відповідного обладнання відповідачу,
в свою чергу, останній прийняв товар, в
підтвердження чого позивачем надано
суду як доказ видаткові накладні
№ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 95 538 грн. 00
коп. та №ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 48 868
грн. 00 коп.

У свою чергу відповідачем
заперечується сам факт укладення з
позивачем як Договору так і підписання
ним накладних. Зокрема він стверджує,
що ні Договору ні накладних ним не
підписувалось. Також, позивачем
заперечується якість отриманого ним
від відповідача товару.

Згідно статтей 32, 41, 42 ГПК України, суд
призначав у справі судові
почеркознавчі та товарознавчі
експертизи .

Із змісту висновку №5605/13-22 від 23.12.2013р.
судової почеркознавчої експертизи,
експертом за результатами дослідження
зазначено, що:

1. Підпис від імені приватного
підприємця ОСОБА_3 у договорі купівлі
- продажу від 20.06.2012р. виконано ОСОБА_6
.

2. Два підписи від імені приватного
підприємця ОСОБА_3 у додатку до
договору №1 (специфікація на
обладнання) виконано ОСОБА_6 .

3. Підписи від імені приватного
підприємця ОСОБА_3 у видаткових
накладних №ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму
95 538 грн. 00 коп. та №ХМ-0000240 від 07.08.2012р.
на суму 48 868 грн. 00 коп. виконано ОСОБА_6.

4.Підписи від імені приватного
підприємця ОСОБА_3 у видатковій
накладній № ХМ-0000241 від 07.08.2012р. на
суму 8492,00 грн. відсутній.

Із змісту експертного висновку
вбачається, що вказані Договір
купівлі-продажу та видаткові
накладні - СПД ОСОБА_3 не підписував, а
такі, як встановлено судом, підписані
від його імені ОСОБА_6.

Разом з цим, як вбачається із поданих
оригіналів документів як на вказаному
Договорі так і Додатку до нього, а
також, на видаткових накладних
проставлена печатка СПД ОСОБА_3

При цьому, відповідачем не
заперечується, що відтиск вказаної
печатки на зазначених документах є
саме відтиском його печатки.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

У силу припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.

Згідно статті 241 ЦК України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ЦК
України правочин вважається схваленим
зокрема у разі, якщо особа, яку він
представляє, вчинила дії, що свідчать
про прийняття його до виконання.
Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

При цьому норми даної статті не
обмежують дії, що можуть свідчити про
схвалення правочину, певним вичерпним
колом обставин. Визначальним у
вчиненні дій щодо схвалення правочину,
вчиненого з перевищенням повноважень,
є зміст таких дій, оскільки вони мають
свідчити про прийняття правочину до
виконання.

Схвалення правочину можливе у різних
формах, зокрема, якщо особа, яку
представляють, прямо заявила про це в
письмовій формі, або ж шляхом вчинення
конклюдентних дій, які свідчать про
прийняття до виконання правочину.

Аналогічна правова позиція
відображена і Вищим господарським
судом України у постанові від 12.01.2011р. №
15/147.

Відповідна правова позиція наведена і
в п. 3.4. постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
23.05.2013р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" у якому зазначено, що
наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним (стаття 241
ЦК України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Із змісту зазначених вище висновків
експертів вбачається, що вказаний
Договір відповідач не підписував,
разом з цим сторонами не заперечується,
що на вказаних Договорах як і
накладних печатка проставлена ФОП
ОСОБА_3

За загальним правилом відповіда
льність і контроль за дотриманням
порядку зберігання печаток, штампів, а
також законністю користування ними
покладається на керівників
підприємств, установ і організацій,
господар ських об єднань, суб'єктів
господарської діяльності - фізичних
осіб підприємців. Печатки і штампи
повинні зберігатися в сейфах або
металевих шафах.

А тому, на думку суду, відтиск мокрої
печатки на Договорі купівлі - продажу
та видаткових накладних свідчить про
те, що відповідач - Приватний
підприємець ОСОБА_3 своїми діями
схвалював підписання договору та
видаткових накладних.

Аналогічна правова позиція щодо
використання печатки (штампу)
юридичної особи та наслідків такої дії
відображена і Вищим господарським
судом України у постановах від 13.01.2011р.
№ 38/371, від 12.01.2011р. № 15/147.

Крім того, погодження укладення
Договору зі сторони відповідача
відображено і у Постанові слідчого від
15.03.2013р. де зафіксовано пояснення
відповідача згідно якого дослівно:
"Договір купівлі - продажу від 20.06.2012р.
із ПП ОСОБА_1 та накладні від 07.08.2012р.
підписував особисто ОСОБА_3, або батько
в його інтересах. При цьому договір
засвідчувався печаткою ОСОБА_3 і
відповідно останній вважає його таким,
що підписувався ним"…

Також, діями, які свідчать про
прийняття до виконання договору є
прийняття товару відповідачем та його
часткова оплата, що не заперечується
ним.

Слід також зазначити, що як
відповідачем у судових засіданнях так
і його представником не заперечувався
той факт, що поставлений товар
відповідачем прийнято та він,
незважаючи на його недоліки,
використовувався і не повертався
позивачу.

Вказані вище дії у своїй сукупності, на
думку суду, свідчать про схвалення
Договору відповідачем та прийняття
його до виконання.

У зв'язку з наведеним, суд вважає
недоведеним відповідачем того факту,
що договір є неукладеним з підстав його
не підписання уповноваженими особами
від імені відповідача.

Одночасно, суд бере до уваги той факт,
що у поданих позивачем видаткових
накладних №ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 95
538 грн. 00 коп., №ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на
суму 48 868 грн. 00 коп., № ХМ-0000241 від
07.08.2012р. на суму 8492,00 грн. відсутні
посилання, що вони укладенні на
виконання умов Договору купівлі -
продажу від 20 червня 2012 року.

Разом з цим, асортимент товару
переданий за накладними відповідає
тому, що зазначений у Специфікаціях,
які є невід'ємною частиною договору та
підписані взаємно сторонами.

Крім того, сторони не заперечують, що
між ними за вказаний період, крім
наведеного Договору не укладалось
інших правочинів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що зазначені накладні укладені на
виконання умов Договору.

При цьому як вбачається із видаткових
накладних №ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 95
538 грн. 00 коп., №ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на
суму 48 868 грн. 00 коп. вони підписані
обома сторонами та завірені їх
печатками. У зв'язку з чим, суд вважає
доведеним позивачем про поставлений
ним за вказаними накладними
відповідачу товар на суму 144406 грн.

У свою чергу, судом встановлено, що
видаткова накладна № ХМ-0000241 від
07.08.2012р. на суму 8492,00 грн., не може
бути належним доказом отримання
товару відповідачем, у зв'язку з тим, що
не підписана зі сторони відповідача та
отримання товару за нею заперечується
відповідачем.

Враховуючи зазначене, суд відхиляє
посилання відповідача на зазначену
накладну та у стягненні заборгованості
по ній у позові відмовляє.

В іншій частині, суд вважає, що за
поставлений товар за накладними та
Договором, враховуючи вимоги
цивільного законодавства України та
умови Договору, відповідач був
зобов'язаний здійснити оплату.

При цьому, як стверджує позивач,
відповідачем свої зобов'язання за
Договором з оплати товару виконано не в
повній мірі, а саме частково оплачено
його вартість у розмірі 37 946 грн. 89
коп., про що свідчать прибуткові
касові ордера № 1238 від 06.09.2012р. на
суму 946,89 грн., №1079 від 03.08.2012р. на суму
7000,00 грн. та № 966 від 02.06.2012р. на суму
30000,00 грн.

Разом з цим, відповідачем подано і
квитанцію до прибуткового касового
ордера № 1164 на суму 6313,38 грн., які не
враховуються позивачем і які останній
не вважає оплатою за Договором.

Проте, суд має за необхідне зазначити,
що в даному випадку мають місце
суперечливі пояснення позивача. Так,
позивач стверджує, що незважаючи на те,
що у поданих накладних відсутнє
посилання на укладений Договір, такі
укладались саме на його виконання, а
інших самостійних правочинів між
сторонами укладено не було. У свою
чергу проплату на суму 6313,38 грн. позивач
вважає такою що здійснена на виконання
іншого самостійного правочину.

Проте, існування такого правочину не
доведено суду зі сторони позивача
належними доказами та його існування
спростовується відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що проплата 6313,38грн. здійснена на
виконання зазначеного правочину між
сторонами.

У зв'язку з наведеним у позові про
стягнення 6313,38 грн. позивачу, також,
слід відмовити.

У зв'язку з наведеним суд вважає
доведеним позивачем, що ним поставлено
товар на суму: 144 406, 00 грн. (видаткові
накладні №ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 95
538 грн. 00 коп. та №ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на
суму 48868,00грн.).

У свою чергу відповідачем оплачено
товар на суму 44260,27 грн., а саме:

02.06.2012р. - 30000 грн.

03.08.2012р. - 7000 грн.

06.09.2012р. - 946,89грн.

06.09.2012р. - 6313,38грн.

Отже неоплаченим залишився товар на
суму 100 145,73грн.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що
загальна вартість товару з
врахуванням доставки та монтажу
складає 4290 Євро + 109 140 грн.

Попередня оплата в розмірі 25% від ціни
Договору має бути перерахована
Продавцю протягом 3-х днів з моменту
підписання Договору. Сума першої
оплати - 1000 Євро та 25380 грн. Оплата
решти 75% суми Договору оплачується
рівними частинами на протязі 5-ти
місяців від дати поставки
обладнання (20 червня 2012 року). Сума
щомісячної оплати становить 658 Євро,
що еквівалентно 6777,4 грн. та 16752 грн.
Оплата обладнання, вартість якого
зазначена в євро, здійснюється в
гривнях по комерційному курсу на день
проплати (п.3.1., п.3.2., п.3.3. Договору).

Із поданого розрахунку позивач
розраховує комерційний курс
використовуючи офіційний сайт
(http://www.udinform.com). Використання зазначеної
інформації не заперечується і
відповідачем.

При цьому, як вбачається із поданого
сайту курс євро становив:

02.06.2012р. - (сплачено 30000 грн.) - 10,58 грн.

03.08.2012р. - (сплачено 7000 грн.) - 10.74 грн.

06.09.2012р. - (сплачено 946,89 грн.) - 10.29 грн.

06.09.2012р. - (сплачено - 6313,38грн.) - 10.29 грн.

Так, як сторонами не встановлено у
Договорі черговості зарахування
заборгованості у разі сплати боргу
відповідачем, одночасно позивачем не
заперечується оплати авансу
відповідачем у повній мірі то слід
вважати, що відповідачем своєчасно
оплачено аванс у розмірі 36 040 грн. грн.,
що еквівалентно на момент проплати 1000
Євро (10660 грн. по курсу 10.66 грн. (середнє
від 10,58 та 10.74)) та 25380 грн. визначених як
платіж у гривнях згідно п. 3.1. Договору.

Враховуючи день поставки 07.08.2012р., а
також, умови п. 3.2. Договору, згідно
якого товар повинен мав бути оплаченим
рівними частинами на протязі 5-ти
місяців від дати поставки обладнання
сумою щомісячної оплати 658 Євро та 16752
грн.

Таким чином, остаточна сума
поставленого товару повинна була бути
оплачена:

- до 07.09.2012р. у розмірі 658 Євро - 16 752
грн.

- до 07.10.2012р. у розмірі 658 Євро - 16 752
грн.

- до 07.11.2012р. у розмірі 658 Євро - 16 752
грн.

- до 07.12.2012р. у розмірі 658 Євро - 16 752
грн.

- до 07.01.2012р. у розмірі 658 Євро - 8260
грн.

При цьому, враховуючи відсутність
порядку зарахування платежів, суд
приходить до висновку, що сума оплати
960грн. (сплачених 37000 - 36040 грн. авансу),
946,89 грн. (сплачених 06.09.2012р.) та 6313,38грн.
(сплачених 06.09.2012р.) правомірно
зараховувати у погашення
заборгованості у гривневому виразі.

А тому, на момент подачі позову, сума
боргу у євро становила 3290 Євро, що
згідно правил п. 3.3. Договору правомірно
обрахована позивачем по курсу 16,12 грн.,
що становить 53034,8грн. у свою чергу позов
заявлений у гривневому виразі
становить 650075 грн., а тому всього
підлягає до задоволення судом сума
основного боргу у розмірі 120 082,53 грн. У
свою чергу у стягненні 20 265,38грн. у
позові слід відмовити.

Щодо заперечень відповідача, то суд
розглядає їх критично з огляду на
наступне.

Так, відповідач стверджує, що ним
отримано товар неналежної якості
проте, ним не наведено, що він при
отриманні товару звертався до позивача
з будь-якими претензіями щодо якості
товару як і не подано доказів того, що
при експлуатації товару було належним
чином зафіксовано його брак, недоліки
тощо, які виникли з вини постачальника
товару.

Щодо судової товарознавчої
експертизи, суд зазначає, що
експертом надано повідомлення №
267/14-22 від 21.03.2014р. про неможливість
надання висновку, в заключній частині
якого зазначено наступне: у зв'язку з
незадоволенням клопотання, а саме: не
надані копії паспортів з товарними
назвами та моделями досліджуваного
товару, що вказаний у накладних; не
надані копії гарантійних талонів з
відміткою про дату продажі
конкретних товарних назв та моделей,
згідно переліку в накладних, що
свідчить про якісний стан товару та
термін випуску (новий чи бувший в
користуванні); не надані акти
приймання - передачі товару від
продавця до покупця, з відмітками про
кількісний та якісний стан товару
конкретної товарної назви та
моделі відповідно до переліку в
накладних; не надані претензії у
письмовому вигляді після огляду
щодо кількості, комплектності чи
якості товару, якщо таке мало місце;
не здійснена оплата вартості
проведення експертизи, на підставі
п.1.13 Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень (в чинній
редакції) експерт повідомляє про
неможливість надання висновку щодо
питання чи був товар переданий
згідно видаткових накладних №ХМ-0000240
від 07.08.2012р. на суму 95 538 грн. 00 коп.,
№ХМ-0000240 від 07.08.2012р. на суму 48 868 грн. 00
коп., № ХМ-0000241 від 07.08.2012р. на суму 8492,00
грн. на момент його передачі суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_3 придатний до
використання за своїм цільовим
призначенням.

Разом з цим, якщо в подальшому
відповідачем буде виявлено
невідповідність якісних показників
товару та спричинення у зв'язку з цим
йому збитків зі сторони відповідача, то
він не позбавлений права звернутись
про це до відповідача з окремим позовом
у судовому порядку.

Щодо стягнення 21 539 грн. 18 коп. пені, то
судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором, або законом.

Також, із змісту ч. 2 статті 218 ГК
України, у разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Згідно статтей 546-551 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. При цьому,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі.

Разом з цим, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", відповідно до статей 1, 3
якого передбачено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ч. 6 статті 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 6.2. Договору, сторони
домовились, що у разі порушення
термінів розрахунку Покупець
сплачує Продавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ
від несплаченої суми за кожен день
прострочення.

Позивачем у позовній заяві та згідно
поданих уточнень, заявлено до
стягнення 21539,18 грн. - пені, нарахованої
у розмірі подвійної облікової ставки
за час прострочення боргу за отриманий
товар.

Разом з цим, як встановлено вище судом,
остаточна сума поставленого товару
повинна була бути оплачена
відповідачем:

- до 07.09.2012р. у розмірі 658 Євро - 16 752
грн.

- до 07.10.2012р. у розмірі 658 Євро - 16 752
грн.

- до 07.11.2012р. у розмірі 658 Євро - 16 752
грн.

- до 07.12.2012р. у розмірі 658 Євро - 16 752
грн.

- до 07.01.2013р. у розмірі 658 Євро - 8260
грн.

При цьому відповідачем своєчасно
оплачено 960грн. (сплачених 37000 - 36040 грн.
авансу) 946,89 грн. (сплачених 06.09.2012р.) та
6313,38грн. (сплачених 06.09.2012р.) усього у
розмірі 8220,27грн.

Таким чином пеню слід обраховувати з
08.09.2012р. по 08.03.2013р. від суми 10606,96грн. +
8531,73грн., що дорівнює 19 138,69 грн.
Відповідно пеня становить 1427,56 грн.

З 08.10.2012р. по 08.04.2013р. від суми 10606,96грн. + 16
752 грн., що дорівнює 27358,96 грн. Відповідно
пеня становить 2051,92 грн.

З 08.11.2012р. по 08.05.2013р. від суми 10606,96грн. + 16
752 грн., що дорівнює 27358,96 грн.
Відповідно пеня становить 5800,27 грн.

З 08.12.2012р. по 08.06.2013р. від суми 10606,96грн. + 16
752 грн., що дорівнює 27358,96 грн. Відповідно
пеня становить 2051,92 грн.

З 08.01.2013р. по 08.07.2013р. від суми 10606,96грн. +
8260 грн., що дорівнює 18866,96 грн.
Відповідно пеня становить 1396,16 грн.

Всього пеня становить 12727,83 грн.

У зв'язку з наведеним та відповідно до
ч. 6 статті 231, ч. 6 статті 232
Господарського кодексу України, за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання позивачем відповідачу
правомірно нарахована пеня в сумі 12727,83
грн. із врахуванням вимог Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (у розмірі подвійної
облікової ставки Національного Банку
України).

Враховуючи зазначене, суд вважає
заявлені позовні вимоги позивача про
стягнення пені у розмірі 12727 грн. 83 коп.
є такими, що заявлені та обраховані
позивачем правомірно із врахуванням
умов Договору та Закону, а тому
підлягають до задоволення судом. У свою
чергу у стягненні 8811,35 грн. пені у
позові слід відмовити як помилково
обрахованих позивачем.

Щодо стягнення штрафу у розмірі 15289 грн.
80 коп., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч. 2
статті 217 та ч. 1 статті 230 ГК України,
застосовуються господарські санкції,
зокрема, штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно статтей 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
згідно з законом або договором
неустойкою (штрафом, пенею), порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Як встановлено судом, відповідно до
укладеного Договору, а саме пункту 6.4.
Договору сторони погодили, що за
односторонню необґрунтовану відмову
від виконання своїх зобов'язань у
період дії Договору винна сторона
сплачує штраф у розмірі 10% від суми
Договору.

З огляду на наведене, позивачем
нараховано та заявлено до стягнення
штраф за Договором в розмірі 15289,80 грн.

Проте, згідно ст. ст. 546-551 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. При цьому,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що у
позивача були підстави застосовувати
штрафні санкції у відсотковому
відношенні до суми 120 082,53 грн. загальної
вартості товару поставленого за
укладеним між сторонами Договором, як
до суми неналежно виконаного та
невиконаного відповідачем
зобов'язання за Договором, що
узгоджується з приписами ч. 2 ст. 549 ЦК
України.

За таких обставин, суд вважає заявлені
позовні вимоги позивача про стягнення
штрафу у розмірі 12 008 грн. 00 коп. є
такими, що заявлені та обраховані
позивачем правомірно із врахуванням
умов Договору.

У свою чергу у стягненні 3281,80 грн.
штрафу слід відмовити як помилково
обрахованих.

Із змісту п. 4 ч. 3 статті 129 Конституції
України, статтей 4-3, 32, 33 ГПК України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Доказами у справі є будь - які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вище зазначене у
сукупності, суд позовні вимоги
позивача задовольняє частково та
стягує з Приватного підприємця ОСОБА_3,
АДРЕСА_2 (ідент. код НОМЕР_1) в користь
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідент. код НОМЕР_2) - 120 082
грн. 53 коп. - основного боргу, 12727 грн. 83
коп. - пені та 12008 грн. 00 коп. штрафу.

В частині стягнення 20265 грн. 38 коп. суми
основного боргу, 8811 грн. 35 коп. пені та
3281 грн. 80 коп. штрафу, відмовити в
позові.

Згідно ч.1,2,5 статті 49 ГПК України,
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору. Суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Також, і із змісту п. 4.1. Постанови
Пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України", у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, судовий збір
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог

Відповідно до статтей 1, 4, Закону
України "Про судовий збір", який набрав
чинності з 01.11.2011р., судовий збір за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
сплачується в розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати - 1827 грн.
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат - 73080 грн.

За подання позову первинно у сумі 155126,59
грн. позивач, згідно квитанції № 10941060
від 19.04.2013р. сплатив судовий збір у
розмірі 3102,53 грн. Згідно поданого
уточнення позовних вимог збільшено
суму позову, сплативши згідно
квитанції № 40 від 16.05.2014р. сплатив
судовий збір у розмірі 441,00 грн. За
таких обставин, позивачем сплачено
суму судового збору у розмірі 3543,53
грн.

Враховуючи зазначене, суд керуючись ч. 2
ст. 49 ГПК України беручи до уваги, що
спір у справі виник з вини відповідача
у зв'язку з неоплатою ним поставленого
йому позивачем товару у встановлені
строки, покладає судовий збір у розмірі
3543 грн. 53 коп. на відповідача та він
підлягає стягненню в користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 49, 82, 83, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_3, АДРЕСА_2 (ідент. код НОМЕР_1) в
користь Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідент. код
НОМЕР_2) - 120 082 (сто двадцять тисяч
вісімдесят дві) грн. 53 коп. - основного
боргу, 12727 (дванадцять тисяч сімсот
двадцять сім) грн. 83 коп. - пені, 12008
(дванадцять тисяч вісім) грн. 00 коп.
штрафу та 3543 (три тисячі п'ятсот сорок
три) грн. 53 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 20265 грн. 38
коп. суми основного боргу, 8811 грн. 35 коп.
пені та 3281 грн. 80 коп. штрафу, відмовити
в позові.

4. Наказ видати після набрання
рішенням суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу, протягом
десяти днів з дня підписання повного
тексту рішення, через місцевий
господарський суд.

Повний текст рішення складено 23.06.2014р.

Суддя
В.Л. Гевко