ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 р. Справа № 909/565/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Соботник В. В.,
при секретарі судового засідання
Кошилович М. П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком",

юридична адреса: вул.
Бориспільська, 7,м. Київ, 02660

адреса для листування:
вул. Голосіївська, 7, корп. 2, оф.5/1, м.
Київ, 03039

до відповідача:
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. М.Грушевського,

с. Чесники, Рогатинський
район, Івано-Франківська область, 77042

про стягнення 146 316 грн. 74 коп., з яких:

41 794 грн. 48 коп. - пені,

95 880 грн. 27 коп. - 30 %
річних,

8 641 грн. 99 коп. -
інфляційних втрат.

за участю представників сторін:

від позивача:Невальонна Наталія
Михайлівна - представник (довіреність
№1 від 07.05.2014)

від відповідача: Бакун Андрій Юрійович
- представник (посвідчення адвоката,
довіреність №17/09/13 від 17.09.2013)

Відповідно до ч. 3 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України рішення прийнято
господарським судом у нарадчій кімнаті
за результатами оцінки поданих
доказів.

Відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України у судовому засіданні
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Украгроком"
звернулося з позовом до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. М.Грушевського про
стягнення 146 316 грн. 74 коп., з яких 41 794
грн. 48 коп. пені, 95 880 грн. 27 коп. 30 %
річних, 8 641 грн. 99 коп. інфляційних втрат
за неналежне виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань по Договору
поставки № Тр220213/02 на умовах товарного
кредиту від 22.02.2013, які нараховані за
період з 24.08.2013 по 13.02.2014.

Ухвалою суду від 28.05.2014 прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 11.06.2014.

Розгляд справи відкладався на
02.07.2014, на 09.07.2014, на 29.07.2014.

В судовому засіданні 29.07.2014
представник позивача позовні вимоги
підтримує, вважає їх обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення з
підстав, викладених у позовній заяві.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на неналежне виконання
відповідачем грошового зобов'язання в
сумі 691 691 грн 60 коп. по Договору
поставки № Тр220213/02 на умовах товарного
кредиту від 22.02.2013, встановленого
рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 14.11.2013 у
справі № 909/1061/13, у зв'язку з чим
товариство з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" просить
стягнути з сільськогосподарського
виробничого кооперативу ім.
М.Грушевського на підставі п.5.2 та п.5.4
договору пеню в сумі 41 794 грн. 48 коп., п.
5.3. договору 95 880 грн. 27 коп. 30 % річних та 8
641 грн. 99 коп. інфляційних втрат
відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, які нараховані за
період з 24.08.2013 по 13.02.2014. Клопотання
представника відповідача щодо
залишення позову без розгляду на
підставі п.1 ч.1 ст.81 ГПК України, вважає
необґрунтованим, оскільки представник
позивача Невальонна Н.М. має право
підпису позовні заяви відповідно до
Довіреності №2 від 07.05.2014, оригінал якої
долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача позов
вважає необґрунтованим та
безпідставним, просить суд у
задоволенні позову відмовити повністю
з підстав зазначених у відзиві на
позовну заяву.

Посилається на те, що відповідно до
умов договору грошові зобов'язання
виражені в іноземній валюті, а відтак
стягнення інфляційних нарахувань на
суму основної заборгованості не є
можливим, оскільки індекс інфляції
розраховується лише стосовно
національної валюти України (гривні).
Вважає, що штрафні санкції є надмірно
великими та значно перевищують розмір
збитків, що є підставою не просто для
зменшення їх розміру, а повній відмові,
при цьому звертає увагу на
безпідставність нарахування позивачем
штрафних санкцій за період
відстрочення виконання рішення суду
від 14.11.2013 у справі № 909/1061/13 .

Розглянувши матеріали справи та з
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, вислухавши
представників сторін, дослідивши та
оцінивши докази по справі, суд
встановив наступне.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської від 14.11.2013 у справі
№ 909/1061/13 позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. М.Грушевського про
стягнення 883 792 грн 36 коп., з яких 691 691
грн. 60 коп. основного боргу, 172 922 грн 90
коп. штрафу, 6 102 грн 05 коп. пені, 13 075 грн 81
коп. 30 % річних за неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань по Договору поставки №
Тр220213/02 на умовах товарного кредиту від
22.02.2013 за період з 01.08.2013 по 23.08.2013
задоволено частково, стягнуто з
сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. М.Грушевського на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" 691 691 грн
60 коп. основного боргу, 3 051 грн 03 коп.
пені, 86 461 грн 45 коп. штрафу, 13 075 грн 81
коп. 30% річних та 17 675 грн 85 коп. судового
збору, в решті позову відмовлено.

Як встановлено судом та
підтверджується сторонами зазначене
судове рішення у справі № 909/1061/13
набрало законної сили.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і
є обов'язковими до виконання на всій
території України.

У відповідності до ст. 4-5 ГПК
України, господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом
прийняття обов'язкових до виконання на
усій території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України.

Закон України "Про судоустрій і
статус суддів" у статті 13 встановлює, що
судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 115
Господарського процесуального кодексу
України рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.2 ст.35
Господарського процесуального кодексу
України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Згідно вищезазначеної статті,
факти, встановлені рішенням
господарського суду під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Отже, рішенням господарського
суду Івано-Франківської області від
14.11.2013 у справі №909/1061/13 встановлено
факт невиконання відповідачем
грошового зобов'язання з оплати
вартості отриманого товару в сумі 691 691
грн 60 коп. по Договору поставки №
Тр220213/02 на умовах товарного кредиту від
22.02.2013 за період 01.08.2013 по 23.08.2013.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи
сільськогосподарський виробничий
кооператив ім. М.Грушевського погасив
основний борг двома частинами тільки
02.12.2013 в сумі 50 000 грн 00 коп. (а.с. 27) та
14.02.2014 (а.с.28) в сумі 641 691 грн 60 коп., у
зв'язку з чим товариство з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" просить
суд стягнути з відповідача пеню, 30 %
річних та інфляційні втрати за
наступний період з 24.08.2013 по 13.02.2014.

Відповідно до ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 598 Цивільного
кодексу зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст.ст. 202-205 Господарського
кодексу України, ст.ст. 599-601, 604-609
Цивільного кодексу України, зокрема, за
ст. 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання
є виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу
України передбачає, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки (п.3
ч.1 ст.611 ЦК України).

Як визначено в ч.3 ст.549 ЦК України
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 2.5 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 №14 зазначено, що до пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане, проте
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.

Судом з'ясовано, що пунктом 5.2.
договору сторони передбачили, що за
порушення строків (термінів) платежів
покупець сплачує на користь продавця
штраф у розмірі 25% від суми
несплаченого платежу та пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення.

Пунктом 5.4. договору сторони
погодили, що згідно п.6 ст.232 ГКУ позовна
давність до вимог про сплату
(стягнення) штрафних санкцій (пені),
нарахованих відповідно до умов цього
договору, становить три роки.
Нарахування та сплата штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язання
за цим договором, не припиняється через
шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Суд перевірив правильність
нарахування позивачем на підставі п. 5.2.
та п. 5.4. договору пені в сумі 41 794 грн 48
коп. та встановив, що поданий позивачем
розрахунок не є арифметично вірним.

Згідно з розрахунком, проведеним
судом за допомогою інформаційно -
пошукової системи "Законодавство"
розмір пені складає 41 548 грн 12 коп.
(розрахунок додається), періоди
нарахування:

- з 24.08.2013 по 01.12.2013 на суму 691 691 грн 60 коп.
(02.12.2013 часткова проплата в сумі 50 000 грн
00 коп) - пеня становить 24 635 грн 59 коп;

- з 02.12.2013 по 13.02.2014 на суму 641 691 грн. 60
(14.02.2014 оплата в сумі 641 691 грн 60 коп.) -
пеня становить16 912 грн 53 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Керуючись положеннями ч.2 ст.625
Цивільного кодексу України, в пункті 5.3.
договору сторони погодили, що у випадку
прострочення Покупцем платежу, сплата
якого передбачена відповідно до умов
цього Договору, Покупець на вимогу
Продавця сплачує останньому 30% річних
від простроченої суми.

Враховуючи вищезазначену правову
норму та п. 5.3. договору, позивачем
нараховано відповідачу 95 880 грн 27 коп.
30 % річних та 8 641 грн 99 коп. інфляційних
втрат за період з 24.08.2013 по 13.02.2014 з
урахуванням проплати відповідача
02.12.2013 в сумі 50 000 грн 00 коп.

Суд перевірив правильність
нарахування 30 % річних та встановив, що
розрахунок 30% річних в сумі 95 880 грн 27
коп. є арифметично вірним і підлягає до
задоволення, періоди нарахувань:

- з 24.08.2013 по 01.12.2013 на суму 691 691 грн 60 коп.
(02.12.2013 часткова проплата в сумі 50 000 грн
00 коп) - 30 % річних становлять 56 851 грн 36
коп.;

- з 02.12.2013 по 13.02.2014 на суму 641 691 грн. 60
(14.02.2014 оплата в сумі 641 691 грн 60 коп.) - 30 %
річних становлять 39 028 грн 91 коп.

Згідно з розрахунком, проведеним
судом за допомогою інформаційно -
пошукової системи "Законодавство" у
відповідності до рекомендацій
Верховного Суду України відносно
порядку нарахування індексів інфляції
при розгляді судових справ, розмір
інфляційних втрат за прострочений
період складає 8 653 грн 94 коп. (середній
індекс інфляції за період з вересня по
листопад 2013 року включно становить 100,
6%, сума заборгованості за вказаний
період становить 691 691 грн 60 коп. -
інфляційні втрати складають 4 155 грн 68
коп.; середній індекс інфляції за
період з грудня 2013 по січень 2014 року
включно становить 100, 7%, сума
заборгованості за вказаний період
становить 641 691 грн 60 коп. - інфляційні
втрати складають 4 498 грн 26 коп.). Однак,
враховуючи те, що суд не вправі вийти за
межі позовних вимог, до стягнення
підлягають 8 641 грн 99 коп. інфляційних
втрат.

При цьому, суд звертає увагу на те,
що твердження відповідача про
неможливість нарахування індексу
інфляції на суму основної
заборгованості у зв'язку з тим, що
відповідно до умов договору грошові
зобов'язання виражені в іноземній
валюті спростовуються положенням
пункту 8.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язаннь", яким
передбачено, якщо за умовами договору
суму платежу, що визначена в іноземній
валюті, на день виникнення у
відповідача грошового зобов'язання
перераховується у гривню і в
подальшому на день фактичної сплати
коштів згідно з таким перерахунком не
змінюється, тобото залишається
гривневим, то з моменту перерахунку
боржник відповідно до частини другої
статті 625 ЦК України зобов'язаний на
вимогу кредитора сплатити борг з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення
виконання даного зобов'язання.

Щодо безпідставності нарахування
позивачем штрафних санкцій за період
відстрочення виконання рішення суду,
на яке посилається відповідач, суд
виходить з того, що під час відстрочки
чи розстрочки виконання судового
рішення інфляційні процеси тривають,
грошове зобов'язання залишається
повністю або частково невиконаним і
негативний вплив такої ситуації на
позивача потребує відповідної
компенсації згідно з вимогами частини
другої статті 625 ЦК України. Дана
позиція також відображена в п. 7.2.
вищезазначеної Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України.

Крім цього, суд не бере до уваги
твердження відповідача про надмірно
великий розмір штрафних санкцій, який,
на його думку, підлягає не просто
зменшенню, а повній відмові, оскільки
такий розмір штрафних санкцій
передбачено укладеним сторонами
договором поставки, який, в силу вимог
статті 629 Цивільного кодексу України, є
обов'язковим для виконання.

Статтею 43 ГПК України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за

своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1ст.33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Виходячи з вищевикладеного,
підтвердження факту неналежного
виконання відповідачем свого
грошового зобов'язання в сумі 691 691 грн 60
коп., що встановлено рішенням
господарського суду
Івано-Франківської області від 14.11.2013,
яке у встановленому законом порядку
набрало законної сили та відповідно ч. 5
ст. 124 Конституції України, ст. 13 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" є обов'язковим до виконання на
всій території України, суд вважає
позовну вимогу про стягнення 41 548 грн 12
коп. пені, 95 880 грн. 27 коп. 30 % річних, 8 641
грн. 99 коп. інфляційних втрат за період
з 24.08.2013 по 13.02.2014 обґрунтованою та
такою, що підлягає до задоволення.

В частині стягнення 246 грн 36 коп.
пені слід відмовити.

Оскільки спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача, на нього
відповідно до приписів, встановлених
ст. 49 ГПК України, слід покласти судові
витрати пропорційно задоволеним
вимогам, а саме: судовий збір в сумі 2 921
грн 40 коп.

Керуючись ст.ст.124, 129 Конституції
України, ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст.ст
509, 530, 549, 598-601, 604-611, 625 ЦК України, ст. 193,
202-205 Господарського кодексу України,
керуючись ст.ст. 4-5, 33, 35, 49, ст. 82 -85, ст.115
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. М.Грушевського про
стягнення 146 316 грн. 74 коп., з яких 41 794
грн. 48 коп. пені, 95 880 грн. 27 коп. 30 %
річних, 8 641 грн. 99 коп. інфляційних втрат
за неналежне виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань по Договору
поставки №Тр220213/02 на умовах товарного
кредиту від 22.02.2013, які нараховані за
період з 24.08.2013 по 13.02.2014 - задовольнити
частково.

Стягнути з Сільськогосподарського
виробничого кооперативу ім.
М.Грушевського (77042, Івано-Франківська
область, Рогатинський район, село
Чесники, , п/р 1176 в
ПАТ "Кредит Агріколь Банк", МФО 300614) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" (02660, м.
Київ, вул. Бориспільська, 7, п/р в КРД
"Райффайзен Банк Аваль" в м. Києві, МФО
№322904, , ІПН 1) 41 548
грн (сорок одну тисячу п'ятсот сорок
вісім) 12 коп. пені, 95 880 (дев'яносто п'ять
тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 27 коп. 30
% річних, 8 641 (вісім тисяч шістсот сорок
одну) грн. 99 коп. інфляційних втрат, 2 921
(дві тисячі дев'ятсот двадцять одну) грн
40 коп. судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання
рішенням законної сили.

В частині стягнення 246 (двісті
сорок шість) грн 36 коп. пені -
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 30.07.14

Суддя
В.В. Соботник

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Лоза В.В. 30.07.14