ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р.
Справа № 911/1862/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «НІКО» до
Приватного акціонерного товариства
«Альба Україна» про стягнення боргу,

представники:

позивача : Біназон-Дзіарра І.О.
(дов. б/н від 15.05.2014);

відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «НІКО» до Приватного
акціонерного товариства «Альба
Україна» про стягнення 987721,81 грн боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором
купівлі-продажу № 657 від 03.01.2012.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.05.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 03.06.2014.

Ухвалою від 03.06.2014 строк розгляду спору
продовжено на 15 днів, а розгляд справи
відкладено на 22.07.2014.

22.07.2014 позивачем було подано заяву про
зменшення позовних вимог у зв'язку із
частковим виконанням зобов'язання
поручителями. Вказана заява прийнята
судом, позовні вимоги розглядаються
судом, у їх кінцевій редакції, а саме
стягнення з відповідача 46923,59 грн.

В судовому засіданні 22.07.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги
у повному обсязі, враховуючи
вищезазначену заяву. Відповідач в
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 22.07.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

03.01.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «НІКО» (продавець) та
Приватним акціонерним товариством
«Альба Україна» (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу № 657.
Крім того, сторонами було укладено
низку додаткових угод договору, яким
вони змінювали положення договору, тож
умови договору цитуються судом у їх
кінцевій редакції.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору
продавець зобов'язується передавати
лікарські засоби та вироби медичного
призначення у власність покупця, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати їх, на умовах даного
договору. Продавець передає покупцю
товар в асортименті, кількості та по
цінам, які будуть зазначені у
видаткових накладних, які є
невід'ємними частинами даного
договору.

Ціни на товар визначаються за згодою
сторін та зазначаються у видатковій
накладній на кожну товарну партію і
розуміються на умовах DDU м. Бориспіль.
Загальна ціна договору складає суму
всіх поставок, що здійснені на умовах
цього договору (п. 4.1. договору).

Сторони погодили, що покупець
проводить оплати один раз в тиждень, а
саме у вівторок (далі - платіжний день).У
разі коли день оплати кожної товарної
партії припадає не на платіжний день,
покупець зобов'язується провести
оплату в наступний за ним платіжний
день (п. 5 додаткової угоди № 5 від
01.07.2013).

Строк дії договору був продовжений
сторонами до 31.12.2014.

Так, відповідно до видаткових
накладних № Н від 09.12.2013, № Н
від 10.12.2013,

№ Н від 13.12.2013, № Н від 16.12.2013,
№ Н від 17.12.2013,

№ Н від 17.12.2013, № Н від 20.12.2013,
№ Н від 23.12.2013, № Н від 20.01.2014,
№ Н від 20.01.2014, № Н від 20.01.2014,
№ Н від 21.01.2014, № Н від 21.01.2014,
№ Н від 24.01.2014, № Н від 27.01.2014,
№ Н від 27.01.2014, № Н від 28.01.2014,
№ Н від 31.01.2014, № Н від 31.01.2014
було поставлено відповідачу товар на
загальну суму 987721,81 грн. Факт прийняття
товару відповідачем підтверджується
підписами уповноважених осіб та
печатками відповідача на видаткових
накладних (копії накладних та
відповідних довіреностей містяться в
матеріалах справи).

Таким чином, за наслідками дослідження
матеріалів справи, судом встановлено,
що позивач виконав взяті на себе
зобов'язання щодо поставки товару
належним чином та відповідно до умов
договору.

Відповідачем не надавалось суду жодних
скарг щодо якості, комплектності
товару або строків поставки. Відтак, у
відповідача виник обов'язок сплатити
його вартість у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу
України, строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Позивач звертався до відповідача з
вимогою б/н від 30.04.2014, в якій просив
погасити існуючу заборгованість, проте
вказана вимога залишена відповідачем
без відповіді та задоволення (копії
доказів надсилання містяться в
матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не належним чином виконував
свої зобов'язання з оплати прийнятого
товару. Вказаний факт підтверджується
банківськими виписками з рахунку
позивача та довідкою № 21/14/414 від 07.07.2014,
наданою Публічним акціонерним
товариством «Комерційний Банк «Союз»
(копії вказаних документів містяться в
матеріалах справи).

Так, судом встановлено, що за спірним
договором позивачем було здійснено і
інші поставки товару відповідачу, що не
є предметом розгляду у даній справі,
проте які також не були оплачені
відповідачем (копії відповідних
накладних містяться в матеріалах
справи).

Як вже зазначалось, 22.07.2014 позивачем
було подано заяву про зменшення
позовних вимог, в якій позивач
зазначив, що виконання відповідачем
зобов'язань за договором договором
купівлі-продажу № 657 від 03.01.2012 було
забезпечено наступними договорами
поруки, укладеними позивачем: № 33-ПрП14
від 16.06.2014 з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фармвест Плюс», №
34-ПрП14 від 16.06.2014 з Товариством з
обмеженою відповідальністю Медичною
Компанією «Іріс», № 35-ПрП14 від 16.06.2014 з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Регіональна Аптечна
Мережа Руан». Так, позивачем було
направлено поручителям вимоги про
виконання зобов'язань за договором
поруки, копії вказаних вимог містяться
в матеріалах справи. Поручителями було
частково погашено заборгованість
відповідача перед позивачем, внаслідок
чого, залишок заборгованості за
видатковими накладними, стягнення
боргу за якими заявлено у даній справі,
склав 46923,59 грн (копії банківської
виписки містяться в матеріалах справи).

Суд зазначає, що в ухвалах суду про
порушення провадження у справі та про
відкладення розгляду справи
відповідачу пропонувалось надати
відзив на позов з документальним
обґрунтуванням його доводів, проте ані
відзиву, ані доказів сплати боргу
відповідачем надано не було.

Відтак, суд вважає вимогу позивача про
стягнення з відповідача суми боргу -
46923,59 грн обґрунтованою, доведеною,
відповідачем не запереченою та не
спростованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

Крім того, оскільки позивачем було
подано заяву про зменшення позовних
вимог і вказана заява була прийнята
судом суд вважає за необхідне
повернути позивачу надлишок
сплаченого судового збору відповідно
до ст. 7 Закону України «Про судовий
збір».

За таких обставин, керуючись ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Альба
Україна» () на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «НІКО» () 46923,59 грн боргу, а також 1827,00 грн
судового збору.

3. Повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю «НІКО» () з державного бюджету
України 17927,42 грн судового збору.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 29.07.2014

Суддя
А.Ф. Черногуз