ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р.
Справа № 911/1891/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
до Садового товариства «Лісова Поляна»
про стягнення боргу за спожиту активну
електричну енергію,

за участю представників:

позивача: Гаркавенко С.В. (дов. №
91/2013/11/28-3 від 28.11.2013);

відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» до Садового
товариства «Лісова Поляна» про
стягнення боргу за спожиту активну
електричну енергію.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором про постачання електричної
енергії № 15323 від 17.03.2010.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.05.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 03.06.2014.

Ухвалою від 03.06.2014 розгляд справи було
відкладено на 21.07.2014.

В судовому засіданні 21.07.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги
у повному обсязі. Відповідач в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча був
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 21.07.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

06.11.2003 між АК «Київенерго» (Публічне
акціонерне товариство «Київенерго»)
(електропостачальна
організація/постачальник) та Садовим
товариством «Лісова Поляна» (споживач)
було укладено договір про постачання
електричної енергії № 3415323 з додатками
до нього.

Додатковою угодою від 17.03.2010 до
договору від 06.11.2003 № 15323 (о/р 3415323)
сторони виклали договір у новій
редакції та погодили, що додатки до
договору № 15323 зазначені у п. 9.1. та
укладені сторонами до моменту
укладення цієї угоди є чинним на весь
період дії договору та є його
невід'ємними частинами, тож умови
договору цитуються судом у їх кінцевій
редакції.

Відповідно до п. 1 договору
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
дозволеною потужністю в точках продажу
електричної енергії згідно з умовами
цього договору та додатків до договору,
що є його невід'ємною частиною, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з умовами цього
договору та додатками до договору, що є
його невід'ємною частиною. Приєднана
потужність у точці підключення
визначена в додатку «Перелік об'єктів
споживача».

Облік електроенергії, спожитої
споживачем та (або) субспоживачами,
приєднаними до електричних мереж
споживача, здійснюється згідно з
вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. У разі порушення
споживачем вимог нормативно-технічних
документів щодо встановлення та
експлуатації засобів обліку, їх
показання не використовуються при
розрахунках за спожиту електроенергію,
а обсяги спожитої електроенергії
визначаються постачальником
розрахунковим шляхом згідно з вимогами
додатка «Порядок розрахунків» (п. 7.1.
договору).

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтями 174 Господарського кодексу
України та 11, 509 Цивільного кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання можуть виникати
безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
господарську діяльність, а також з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно положень ст. 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Цивільним законодавством (ст. 627
Цивільного кодексу України)
передбачено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням цього Кодексу, інших актів
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Так, відповідно до рахунків № 3415323/10/1 за
жовтень 2013 року на суму 10069,35 грн (з
урахуванням переплати - 2,05 грн за
попередній період), № 3415323/11/1 за
листопад 2013 року на суму 10407,01 грн, №
3415323/1/1 за січень 2014 року на суму 4957,63 грн
позивачем було поставлено відповідачу
електроенергії на загальну суму 25433,99
грн. Крім того, позивачем було складено
відповідні рахунки-розшифровки та акти
прийняття-передавання товарної
продукції, що не були підписані
відповідачем (копії вказаних
документів містяться в матеріалах
справи).

Розрахунковим періодом для визначення
обсягу спожитої електричної енергії
приймається місяць з 18 числа
попереднього місяця до такого ж числа
розрахункового місяця. При розрахунках
за фактично спожиту електроенергію
поняття «розрахунковий період» та
«календарний місяць» вважаються
прирівняними. Споживач здійснює повну
поточну оплату вартості обсягу
спожитої електричної енергії за
розрахунковий період за фактичними
показаннями засобів обліку
електричної енергії згідно з виписаним
рахунком. Оплата рахунків за активну
електроенергію, за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії та потужності,
оплата рахунків за перетікання
реактивної електроенергії та інших
платежів згідно з умовами цього
договору здійснюється на підставі
самостійно отриманих у постачальника
рахунків протягом 5 операційних днів з
дня їх отримання. При відсутності
заборгованості надлишок коштів, що
надійшли протягом розрахункового
періоду, зараховується в рахунок
оплати наступного розрахункового
періоду (п.п. 1, 2.1., 2.2. додатку «Порядок
розрахунків»).

Так, судом встановлено, що позивач
належним чином виконав свої договірні
зобов'язання, що зокрема,
підтверджується відсутністю скарг або
заперечень з боку відповідача.

Відповідач, в порушення своїх
договірних зобов'язань, вартість
спожитої електроенергії оплатив лише
частково у сумі 5000,00 грн, внаслідок чого
у нього утворилась заборгованість
перед позивачем у сумі 20433,99 грн, що
підтверджується довідкою про
надходження коштів, складеною та
підписаною в.о. заступника директора з
продажу та інженером ВРДЗЮС позивача
(міститься в матеріалах справи).

Позивач звертався до відповідача з
вимогою про сплату заборгованості №
030/31/3-401 від 12.02.2014, що була залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Суд зазначає, що в ухвалі про порушення
провадження у справі та про
відкладення розгляду справи
відповідачу пропонувалось надати
відзив на позовну заяву з
документальним обґрунтуванням його
доводів, проте останній не надав суду
ані відзиву, ані доказів сплати боргу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд дійшов висновку про
доведеність існування боргу
відповідача перед позивачем в розмірі
сумі 20433,99 грн, а відтак заявлена
позовна вимога про його стягнення є
обґрунтованою, доведеною належними та
допустимими доказами, відповідачем не
спростованою, а відтак такою, що
підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 1373,42 грн пені, 1031,27 грн
втрат від інфляції, 342,60 грн 3% річних.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 4.2.1. за внесення
платежів, передбачених пунктами 2.3.3. -
2.3.4. цього договору, з порушенням
термінів, визначених відповідним
додатком, споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі 0,1% від
суми боргу за кожен день прострочення
платежу, враховуючи день фактичної
оплати, але не більше розміру штрафних
санкцій згідно з Господарським
кодексом.

Так, перевіривши розрахунок 3% річних та
пені, наданий позивачем з урахуванням
вимог чинного законодавства, зокрема,
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та положень договору, суд
встановив, що останній є арифметично
невірним. Склавши власний розрахунок,
суд дійшов висновку, що стягненню
підлягає лише 1294,54 грн пені та 285,55 грн 3%
річних, а відтак вказані вимоги
підлягають задоволенню частково у
вищезазначених сумах.

Щодо наданого позивачем розрахунку
втрат від інфляції, то судом
встановлено, що розмір втрат від
інфляції є більшим ніж заявлено
позивачем, проте, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд,
приймаючи рішення, має право виходити
за межі позовних вимог, якщо це
необхідно для захисту прав і законних
інтересів позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони. З аналізу даної норми
вбачається, що господарський суд не має
права з власної ініціативи виходити за
межі заявлених позовних вимог. Відтак,
вимога про стягнення з відповідача
втрат від інфляції підлягає
задоволенню повністю у сумі 1031,27 грн
втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
44, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Садового товариства
«Лісова Поляна» () на
користь Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» () 20433,99 грн боргу, 1294,54 грн пені, 285,55
грн 3% річних, 1031,27 грн втрат від
інфляції, а також 1827,00 грн судового
збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 25.07.2014.

Суддя
А.Ф. Черногуз