ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р.Справа № 922/2171/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства
"ТМ-Віра", с. Васищеве до Фізичної
особи-підприємеця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення заборгованості в
розмірі 7065,74 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Пальчик А.М. за довіреністю
б.н від 01 жовтня 2013 року.

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ТМ-Віра", с.
Васищеве (позивач) звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Харків про стягнення заборгованості в
розмірі 7065,74 грн. В обґрунтування
позовних вимог, позивач посилається на
неналежне виконання покладених на
відповідача обов'язків за Договором
транспортно - експедиційного
обслуговування та організацію
перевезення вантажів автомобільним
транспортом на території України №
14/01/14 від 14.01.2014 року, в частині повної
та своєчасної оплати за надані
позивачем послуги перевезення вантажу,
з урахуванням чого та враховуючи
приписи ст.ст. 525, 526, 625, 886 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 179, 193, 218
Господарського кодексу України,
просить суд стягнути з відповідача
суму основного боргу з урахуванням 3%
річних та індексу інфляції в розмірі
6835,90 грн., пені в розмірі 167,96 грн. та
покласти на останнього судові витрати
в розмірі 1827,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 05.06.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 01.07.2014
року о 10:30 годині.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 01.07.2014 року
розгляд справи було відкладено на
15.07.2014 року о 10:30 годині.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 15.07.2014 року
розгляд справи було відкладено на
29.07.2014 року о 11:15 годині.

До господарського суду
Харківської області 29.07.2014 року від
представника позивача надійшла заява
(вх. № 26113), відповідно до якої просить
суд долучити до матеріалів справи:
копію витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців стосовно позивача та
відповідача, довідку по поточний
рахунок відповідача, оригінал
направлення копії позовної заяви та
додатків до неї на адресу відповідача.

Надані документи були прийняті судом
до розгляду, досліджені та долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача в призначене
судове засідання з`явився, позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив суд їх задовольнити. Надав
пояснення по суті справи.

Відповідач не скористався своїми
правами, наданими йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, на участь його представника в
судовому засіданні, на спростування
позовних вимог позивача, не надав суду
доказів належного виконання
договірних зобов'язань, не провів
звірку взаємних розрахунків з
позивачем, не надав суду свій варіант
проекту акту звірки, про причину неявки
суд не повідомив, докази вручення
відповідачеві судової ухвали від
15.07.2014р. в матеріалах справи відсутні.

Про час та місце розгляду справи
відповідач був повідомлений належним
чином, що підтверджується відміткою
про направлення ухвали суду від 15.07.2014р.
відповідачу на його адресу, що
зазначена у позовній заяві, що
співпадає з адресою у витягу з ЄДР, але,
як вже зазначалось вище, поштові
повідомлення про вручення судової
ухвали вказаним особам на час розгляду
справи не повернулися.

Згідно п.п. 4.1.3 - 4.1.5. п. 4.1. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - 4.1.1.
Місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; п.п.4.1.2.
У межах області та між обласними
центрами України (у тому числі для
міст Києва, Сімферополя, Севастополя)
- Д+3, пріоритетної - Д+1; п.п. 4.1.3. Між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - Д+4,
пріоритетної - Д+2; п.п. 4.1.4. Між іншими
населеними пунктами різних областей
України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д -
день подання поштового відправлення до
пересилання в об'єкті поштового зв'язку
або опускання простого листа чи
поштової картки до поштової скриньки
до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4,
5 - кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.
(Пункт 4.1 глави 4 в редакції Наказу
Міністерства транспорту та зв'язку N 1267
( z1254-09 ) від 08.12.2009р.)

Відповідно до п.4.2. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. при
пересиланні рекомендованої письмової
кореспонденції зазначені в пункті 4.1
нормативні строки пересилання
збільшуються на один день.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що
всі учасники судового процесу належним
чином були повідомлені про дату, час та
місце судового засідання.

За висновками суду у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та є необхідними для прийняття
повного і обґрунтованого судового
рішення, внаслідок чого справа
розглядається відповідно до норм ст. 75
ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення присутніх
представників сторін, повністю,
всесторонньо, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши надані
сторонами докази та надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам
справи з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог
учасників судового процесу,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд,
виходить з наступного.

14 січня 2014 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 м. Харків
(відповідач) та Приватним
підприємством «ТМ-Віра» (позивач) с.
Васищеве було укладено договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування та організацію
перевезень вантажів автомобільним
транспортом на території України №
14/01/14.

Відповідно до п. 1.1. договору, цей
договір визначає взаємовідносини між
експедитором і перевізником у зв'язку з
наданням послуг з перевезення
зовнішньоторговельних і транзитних
вантажів по території України.

Відповідно до п. 2.1. договору,
експедитор не пізніше ніж за 24 години
до дати запланованої завантаження дає
перевізнику заявку на перевезення, яка
є додатком до цього договору і
становить його невід'ємну частину.

Пунктом 2.3 Договору, встановлено, що
згоду виконати перевезення на
пропонованих умовах підтверджується
перевізником підписом керівника,
завіреним круглою печаткою
підприємства у відповідній графі
заявки.

З матеріалів справи вбачається, що у
відповідності до умов Договору, між
позивачем та відповідачем були
узгоджені заявки на перевезення
вантажу №13/01 від 13.01.2013 р. та №21/01 від
21.01.2014р., які скріплені підписами
уповноважених представників сторін та
печатками юридичних осіб.(арк.спр. 14-15 ).

Згідно до п. 5.1 договору, розмір оплати
послуг Перевізника фіксується в
заявці. У розмір оплати не входить
витрати з транспортування
транспортного засобу до місця
завантаження і після завантаження.

Відповідно до п. 5.2. договору,
встановлено, що спільно з рахунком на
перевезення експедитору направляється
оригінал товарно-транспортної
накладної завірений одержувачем
вантажу і акт виконаних робіт.

На виконання умов договору між
позивачем та відповідачем були
складені та підписані акти надання
послуг № 25 від 15 січня 2014 року та № 39
від 22 січня 2014 року, що містяться в
матеріалах справи (арк.спр. 11-12)

Відповідно до п. 5.4. договору,
експедитор здійснює оплату рахунків
перевізника у продовж 5 банківських
днів з моменту отримання документів,
зазначених у п. 5.2, якщо інше не
зазначено в заявці.

У відповідності до умов договору, 13.01.2014
р. та 21.01.2014 р. позивачем на підставі
заяв №13/01 та №21/01 було здійснене
перевезення вантажу відповідачу на
загальну суму 9800,00 грн., втім останній
за отримані послуги перевезення
вантажу розрахувався частково у
розмірі 3000,00 грн., що підтверджується
наявним в матеріалах справи платіжним
дорученням № 68_33031/1 від 03 березня 2014 р.

Надаючи правову оцінку викладеним
обставинам, суд виходить із наступного.

Статтею 526 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу
України, передбачено, що зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
у встановлений строк відповідно до
умов і порядку укладеного між
сторонами договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк
(термін).

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, суму
заборгованості відповідачем в повному
обсязі не сплачено. За таких обставин
та враховуючи доведеність факту
порушення відповідачем умов діючого
законодавства та умов договору, суд
знаходить що сума заборгованості в
розмірі 6800,00 грн., є обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню у
повному обсязі в розмірі 6800,00 грн.

З позовної заяви слідує, що позивач
просить суд стягнути суму основного
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції при цьому останній не
зазначає інфляційних нарахувань
взагалі та не надає обґрунтованого
розрахунку, а лише вказує суму
основного боргу, з урахуванням чого,
суд не вбачає підстав для задоволення
відповідної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором..

Крім того, позивач заявив до стягнення
з відповідача 3% річних та інфляційних
нарахувань в розмірі 35,90 грн., пеню в
розмірі 167,96 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування надані
позивачем 3% річних в розмірі 35,90 грн.,
суд приходить до висновку, що даний
розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Розглядаючи вимогу позивача про
стягнення з відповідача 167,96 гривень
пені суд зазначає, що вона не підлягає
задоволенню, при цьому суд бере до
уваги вимоги частини другої статті 547
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним, таким чином суд приходить до
висновку про безпідставність такої
вимоги позивача, в зв'язку з чим в
позові в цій частині відмовляє.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Тому, судові витрати у
даній справі покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 526, 530, 547, 549, 610, 611, 625, 629
Цивільного кодексу України, статтями
193, 198, 217, 230 Господарського кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 47-49, ст.
ст.82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, п/р
№ НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк" м. Харків
МФО 351533) на користь Приватного
підприємства "ТМ-ВІРА" (62495, Харківська
область, Харківський район, с. Васищеве,
вул. Промислова, б. 21, ,
п/р № 699 в АТ "Регіон-Банк" м. Харків
МФО 351254) суму боргу у розмірі 6800,00 грн., 3%
річних у розмірі 35,90 грн. та суму
судового збору у розмірі 1767,56 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повне рішення складено 01.08.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/2171/14