ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.14р. Справа № 904/4738/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕКС Л", м.
Запоріжжя

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМС-Україна", м.
Кривий Ріг

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: Позняк С.Є.- представник,
довіреність від 18.07.2014 року

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕКС Л", м.
Запоріжжя звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області із позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ОМС-Україна", м. Кривий Ріг про
стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором поставки
№73/188/Кр від 03.01.2013 року в частині
повного та своєчасного розрахунку.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку повноважного представника в
судові засідання, призначені для
розгляду справи, не забезпечив, про
дату, час і місце проведення судових
засідань відповідач повідомлений
належним чином за його
місцезнаходження.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2
постанови).

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
заявлялось.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 04.08..2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Импекс Л" (далі -
позивач, продавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю
"ОМС-Україна" (далі-відповідач,
покупець) укладено договір поставки
№73/188/Кр від 03.01.2013 року (далі-договір).

Згідно з п. 8.1. договір вступає в
силу з моменту його підписання
сторонами і діє до виконання сторонами
своїх зобов'язань. Постачальник
здійснює поставку товару за даним
договором до 31.12.2014 року.

Пунктом 1.1 договору передбачено,
що постачальник зобов'язується
поставити (передати у власність) товар
покупцю, а покупець прийняти та
оплатити його на умовах, визначених
договором.

Відповідно до п. 3.1. договору,
покупець зобов'язаний здійснити оплату
за отриманий товар протягом 14
календарних днів з дня отримання
товару від постачальника.

На виконання умов договору
позивач поставив відповідачу товар, що
підтверджується видатковими
накладними, які містяться в матеріалах
справ.

Відповідач частково розрахувався
за поставлений товар, що
підтверджується банківськими
виписками, які містяться в матеріалах
справи, непогашеною залишилась
заборгованість в розмірі 31 447,67 грн.

Між сторонами без зауважень
підписано акт звірки
взаєморозрахунків (а.с.35-39).

Господарський суд вважає вимоги
позивача обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, з огляду на
наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 549 названого Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2. договору, сторони
передбачили, що у разі порушення
покупцем строків оплати товару,
передбаченого умовами даного
договору, покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі 0,1% від
вартості несплаченого товару за кожний
день прострочення.

На підставі п. 7.2. договору позивачем
нараховано відповідачу пеню в розмір
998,57 грн.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір не передбачено законом
або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

Перевіривши розрахунок пені,
здійснений позивачем, господарський
суд вважає за можливе позовні вимоги в
частині стягнення пені в розмірі 998,57
грн., за період з 16.04.2014 року по 15.06.2014
року задовольнити.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем
нараховано 3% річних в розмірі 157,67 грн.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Перевіривши розрахунки позивача,
господарський суд вважає за можливе
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір стягується з
відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116- 117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМС-Україна" (50029,
м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 73,
) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю "Импекс Л"
(69037, м. Запоріжжя, вул. Миру, 2, ) заборгованість в розмірі 31447,67
грн., 3% річних в розмірі 157,67 грн., пеню в
розмірі 998,57 грн. та судовий збір в
розмірі 1827 грн.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 06.08.2014
року.

Суддя С.В. Мартинюк