КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р.
справа№ 910/6719/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача
- Протасов С.В.

відповідача-1 - Винник О.П.

відповідача-2 - Винник О.П.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ерфольг-Україна»

на рішення Господарського суду м. Києва
від 04.06.2014 р.

у справі № 910/6719/14 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ерфольг-Україна»

до 1. Публічного акціонерного
товариства «Кредитпромбанк»

2. Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк»

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
р.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ерфольг-Україна»
(далі - позивач) звернулось з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» (далі - відповідач-1)
та Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» (далі - відповідач-2) про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу права вимоги від 27.09.2013
р., укладеного між ПАТ«Кредитпромбанк»
та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
що зареєстрований в реєстрі за № 2466.

Рішенням Господарського суду м. Києва у
справі № 910/6719/14 від 04.06.2014 р. у
задоволені позову було відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням
Господарського суду м. Києва у справі №
910/6719/14 від 04.06.2014 р., Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Ерфольг-Україна» подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржуване рішення суду та прийняти
нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивач зазначає, що спірний договір
купівлі-продажу прав вимоги суперечить
вимогам чинного законодавства України,
а саме ст. 70 Закону України «Про
акціонерні товариства», а також
порушує права та охоронювані законом
інтереси позивача, оскільки цей
договір є значним правочином.
Відповідно до додатку № 1 до договору,
загальна сума прав вимоги, що
продається відповідачем-1 відповідачу-2
складає 5 313 455 557,61 грн, але укладався без
відповідного рішення загальних зборів
акціонерів відповідача-1 та
відповідача-2.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.07.2014 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/6719/14, а розгляд справи
призначено на 22.07.2014 р.

22.07.2014 р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшло клопотання про призначення
судової експертизи для визначення
ринкової вартості прав вимоги, що є
предметом договору купівлі-продажу
прав вимоги, укладеного 27.09.2013 р. між
ПАТ«Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта
Банк», станом на день укладення такого
договору.

Стосовно вказаного клопотання колегія
зазначає наступне.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
р. № 4 «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»
судова експертиза призначається лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення фактичних
даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування.

Дослідивши питання, яке було
поставлене судовому експерту для
роз'яснення, колегія суддів дійшла
висновку про те, що для вирішення
справи по суті відсутня необхідність у
призначенні вказаної судової
експертизи, оскільки в матеріалах
даної справи наявні інші засоби
доказування.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

03.06.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством «Кредитпромбанк» (далі -
позикодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Ерфольг-України» (далі - позичальник)
було укладено кредитний договір №
04.І/07/11-КЛТ (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору
цим договором встановлюється
процедура та умови надання банком у
майбутньому кредитів (траншів)
позичальнику в національній валюті
України та/або євро з повною/частковою
конвертацією у національну валюту
України або долари США за офіційним
курсом Національного банку України на
дату укладення кожної додаткової угоди
до цього договору про надання кредиту,
що є його невід'ємною частиною, в межах
загальної суми, еквівалентної 17300000
євро.

Згідно з ч. 1.2 кредитного договору
зобов'язання банку щодо надання
кредиту та зобов'язання позичальника
щодо повернення кредитів, сплати
процентів, а також інші права та
зобов'язання сторін, передбачені цим
договором, виникають з моменту
укладення сторонами додаткових угод до
цього договору про надання кредитів,
які є невід'ємними частинами цього
договору, в сумах, зазначених в таких
додаткових угодах. Строк користування
кожним окремим кредитом в межах
загальної суми, встановленої п. 1.1
договору, графік та термін його
кінцевого повернення визначається
додатковими угодами.

27.09.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством «Кредитпромбанк» (далі -
продавець) та Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» було
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги (далі - договір купівлі-продажу
прав вимоги).

Вказаний договір було посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрований за № 2466.

Відповідно до п. 2.1 договору
купівлі-продажу прав вимоги продавець
погоджується продати (відступити)
права вимоги та передати їх покупцю, а
покупець погоджується купити права
вимоги, прийняти їх і сплатити загальну
купівельну ціну.

Права вимоги переходять від продавця
до покупця, та обов'язки продавця
передати права вимоги вважаються
виконаними з моменту підписання
продавцем та покупцем акту
приймання-передачі прав вимоги (п. 2.3
договору купівлі-продажу прав вимоги).

Пунктом 7.1 договору купівлі-продажу
прав вимоги сторони передбачили, що цей
договір набуває чинності у момент його
підписання сторонами та нотаріального
посвідчення і залишається чинним до
моменту виконання сторонами своїх
обов'язків за ним у повному обсязі.

07.10.2013 р. Листом № 2/01-17/10306 та 05.11.2013 р.
Листом № 2/01-17/11709 відповідачі
повідомили позивача про те, що 27.09.2013 р.
між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на те, що спірний договір
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
р. суперечить ст. 70 Закону України «Про
акціонерні товариства», а також
порушує права та охоронювані законом
інтереси позивача, оскільки цей
договір є значним правочином, однак
укладався без відповідного рішення
загальних зборів акціонерів
відповідачів.

Статтею 20 ГК України передбачено право
кожного суб'єкта господарювання на
захист своїх прав і законних інтересів
шляхом, зокрема, визнання наявності або
відсутності прав, визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом, установлення,
зміни і припинення господарських
правовідносин. Порядок захисту прав
суб'єктів господарювання та споживачів
визначається цим Кодексом, іншими
законами.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Зміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Пунктом 3.1 договору купівлі-продажу
прав вимоги сторони передбачили, що за
продаж (відступлення) продавцем прав
вимоги за цим договором покупець
зобов'язується сплатити продавцю
загальну купівельну ціну протягом
п'яти робочих днів з дати підписання.

Як передбачено п. 1.1 договору
купівлі-продажу прав вимоги, загальна
купівельна ціна - це сума всіх
купівельних цін за права вимоги,
зазначених у додатку № 1, та становить 2
868 115 813,48 грн.

Отже, загальна сума прав вимоги, що
передавалась відповідачем-1
відповідачу-2 складала 2 868 115 813,48 грн, а
не 5 313 455 557,61 грн, як зазначає позивач.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 70 Закону України
«Про акціонерні товариства» рішення
про вчинення значного правочину, якщо
ринкова вартість майна або послуг, що є
його предметом, становить від 10 до 25
відсотків вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
акціонерного товариства, приймається
наглядовою радою. Якщо ринкова
вартість майна або послуг, що є
предметом значного правочину,
перевищує 25 відсотків вартості активів
за даними останньої річної фінансової
звітності акціонерного товариства,
рішення про вчинення такого правочину
приймається загальними зборами за
поданням наглядової ради. Рішення про
вчинення значного правочину, якщо
ринкова вартість майна або послуг, що є
предметом такого правочину, перевищує
25 відсотків, але менша ніж 50 відсотків
вартості активів за даними останньої
річної фінансової звітності
акціонерного товариства, приймається
простою більшістю голосів акціонерів,
які зареєструвалися для участі у
загальних зборах та є власниками
голосуючих з цього питання акцій.
Рішення про вчинення значного
правочину, якщо ринкова вартість майна,
робіт або послуг, що є предметом такого
правочину, становить 50 і більше
відсотків вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
акціонерного товариства, приймається
більш як 50 відсотками голосів
акціонерів від їх загальної кількості.

Так, відповідно до звіту про фінансовий
стан відповідача-2 станом на 31.12.2012 р.,
вартість його активів складала 29 646 897
000,00 грн, 10% від якої відповідно
становить 2 964 689 700,00 грн., а 25% становить 7
411 724 250,00 грн.

Також, відповідно до звіту про
фінансовий стан відповідача-1 станом на
31.12.2012 р., вартість його активів
складала суму 11 217 859 000,00 грн, 10% від якої
відповідно становить 1 121 785 900,00 грн, а 25%
становить 2 804 464 750,00 грн.

Рішенням № 11 єдиного акціонера, який
володіє 100% акцій ПАТ «Кредитпромбанк»
від 27.09.2014 р. попередньо було схвалено
укладення ПАТ «Кредитпромбанк» у
період, починаючи з 27.09.2013 р. по 31.12.2013 р.
(включно), будь-яких договорів
купівлі-продажу, уступки прав вимоги
(або договорів факторингу) стосовно
відступлення прав вимоги за кредитними
договорами та договорами забезпечення,
в тому числі не обмежуючись договорами
поруки тощо, будь-яким третім особам, і
гранична вартість кожного договору не
повинна перевищувати (три
мільярди) грн, а гранична сукупна
вартість всіх договорів не повинна
перевищувати 0 грн.

Крім того, вказаним рішення № 11 було
уповноважено Голову Правління Банку
Масюру Віталія Олександровича або
будь-яку іншу особу з правом підпису
від імені Банку на підставі статуту або
довіреності від Голови правління на
виконання цього рішення укладати
(вчиняти), підписувати від імені Банку
вищезазначені договори, вносити в них
зміни та доповнення, та підписувати всі
інші, необхідні для виконання цього
рішення документи.

Рішенням засідання Наглядової ради ПАТ
«Кредитпромбанк» від 11.09.2013 р.,
затвердженим протоколом № 30, було
дозволено проведення будь-яких
операцій між відповідачами без
додаткових рішень Наглядової ради та
вказано не вважати ці дії порушенням
положень статуту відповідача-1.

Також, відповідно до рішення № 7
єдиного акціонера, який володіє 100%
акцій ПАТ «Кредитпромбанк» від 13.09.2013 р.
було погоджено рішення Наглядової ради
ПАТ «Кредитпромбанк» від 11.09.2013 р.
(протоколом засідання від 11.09.2013 р. № 30)
про надання дозволу на проведення
будь-яких операцій між відповідачами
без додаткових рішень Наглядової ради
ПАТ «Кредитпромбанк» та вказано не
вважати ці дії порушенням положень
статуту відповідача-1.

Таким чином, для відповідача-1 єдиним
акціонером були прийняті відповідні
рішення, яких вимагав закон, і тому
посилання позивача на порушення при
укладенні договору купівлі-продажу
прав вимоги від 27.09.2013 р. положень ст. 70
Закону України «Про акціонерні
товариства» є необґрунтованими.

Отже спірний договір купівлі-продажу
прав вимоги від 27.09.2013 р. не був для
відповідача-1 значним правочином, а
тому не потребував рішення Наглядової
ради або акціонерів банку.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
особами, які беруть участь у справі про
визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.

Разом з тим, вимога про визнання
спірного договору недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Встановлено, що договір
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
р. було укладено між ПАТ
«Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк».
Позивач не є стороною спірного
договору, а також останнім не доведено,
які саме його права та законні інтереси
було порушено укладенням цього
спірного договору.

Враховуючи те, що позивачем не доведено
порушення його прав та інтересів в
зв'язку з вчиненням спірного договору
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
р., а також те, що вказаний договір не
був значним правочином та не
потребував рішення Наглядової ради або
акціонерів банку, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ерфольг-Україна»
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
р. є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного
не спростовують та відхиляються
колегією суддів.

З огляду на вказані обставини,
ґрунтуючись на матеріалах справи,
судова колегія дійшла висновку про те,
що рішення Господарського суду м. Києва
від 04.06.2014 р. прийнято з повним та
всебічним дослідженням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ерфольг-Україна» задоволенню не
підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ерфольг-Україна» залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду м. Києва від 04.06.2014 р. у справі №
910/6719/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/6719/14 повернути
до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран