КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р. Справа№ 910/1121/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Костерний Д.О.,
представник за довіреністю №139/22 від
12.06.2014р.;

Желінська Т.М., представник за
довіреністю №543/22 від 27.12.2013р.;

від відповідача: Майданік В.В.,
представник за довіреністю №4077-НЮ від
18.12.2012р.;

Розглянувши апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-західна
залізниця»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 22.05.2014р. (підписано- 23.05.2014р.)

у справі №910/1121/14 (судя: Бондарчук В.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Центренерго» в особі
відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції

до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця»

про стягнення 39 178,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Центренерго» в особі
відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції
(надалі - позивач) звернулось
до Державного територіально -
галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця» (надалі -
відповідач) про стягнення 39 178,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем не замовлялися послуги по
зважуванню вантажів, проведенню
маневрових робіт, зберіганню вантажу.
При цьому документи, на підставі яких
проводилось списання спірної суми,
складені відповідачем у
односторонньому порядку, без участі
позивача і про складення таких
документів останній не був
повідомлений. Пославшись на такі
обставини, позивач вважав, що кошти у
розмірі 39 178,27 грн. були списані
відповідачем з рахунку позивача
неправомірно, а тому є безпідставно
отриманими та на даний час
відповідачем не повернуті.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.03.2014р. позовну заяву
Публічного акціонерного товариства
«Центренерго» в особі відокремленого
підрозділу Трипільської теплової
електростанції прийнято до розгляду.

Державне територіально-галузеве
об'єднання «Південно-західна
залізниця» позов не визнало,
пославшись на ст. 6, 24, 32, 62, 125, 129 Статуту,
вказувало, що останнє правомірно на
підставі актів загальної форми ДТГО
«Південно-західна залізниця» стягнуло
з позивача кошти за маневрову роботу,
збір та зберігання вантажу у вагонах,
за зважування, за повідомлення
вантажовласника по телеграфу, за
користування вагонами у розмірі
39178,27грн.

За твердженням відповідача,
відповідно до п.п. 1.3. п. 1 Правил
розрахунків за перевезення вантажів та
ч. 3 ст. 62 Статуту остаточні розрахунки
між залізницями та одержувачами за
перевезення вантажів і надання
додаткових послуг здійснюється на
станціях призначення, а наведені в
накопичувальних картках позивачем
заперечення не можуть братися до уваги,
адже вина вантажовідправника не
звільняє позивача від сплати належних
залізниці платежів на станції
призначення, що цілком відповідає
нормам Статуту та Правил розрахунків
за перевезення вантажів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 22.05.2014р. у справі №910/1121/14
(cуддя: Бондарчук В.В.) позов Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
в особі відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції
задоволено. Стягнуто з Державного
територіально - галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Центренерго» в особі
відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції
39 178 грн. 27 коп. та 1 827 грн. 00 коп. -
судового збору.

Задовольняючи позов, місцевий
господарський суд виходив з того, що
позивачем не замовлялися послуги по
зважуванню вантажів, проведення
маневрових робіт, зберігання вантажу, а
телеграм позивач не отримував. У
відповідача були відсутні підстави для
списання спірних грошових сум з
рахунку позивача, так як останній не
був вантажовідправником вугілля і тому
не повинен відповідати за наслідки
неправильного завантаження вантажу.
Позивач підписав накопичувальні
картки із застереженнями, а отже не
надвав згоди на безспірне списання
коштів з його рахунку. За такими
обставинами відповідач мав звернутися
до суду про стягнення спірної суми з
позивача. Документи, на підставі яких
проводилося списання спірної суми,
складені відповідачем у
односторонньому порядку, без участі
позивача, а про складення таких
документів позивач своєчасно та
належним чи не був проінформований.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Південно-західна залізниця»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 22.05.2014р. у справі №910/1121/14 та
прийняти нове, яким відмовити в позові
Публічному акціонерному товариству
«Центренерго» в особі відокремленого
підрозділу Трипільської теплової
електростанції в повному обсязі.

У доводах апеляційного оскарження
вказувалося, що судом першої інстанції
прийнято рішення при неповному
з'ясуванні всіх обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків, викладених у рішенні суду
першої інстанції, обставинам справи та
неправильним застосуванням
господарським судом норм
матеріального та процесуального права.

На думку скаржника, судом першої
інстанції невірно застосовані норми
ст.ст. 31, 32, 62, 110, 111, 125 Статуту залізниць
України та Правил складання актів,
затверджений Наказом Мінтрансу
України від 28.05.2002р. №334, Правил
користування вагонами та контейнерами,
затверджені наказом Мінтрансу України
25.02.1999р. №113, Правил розрахунків за
перевезення вантажів, затверджені
наказом Мінтрансу України від 21.11.2000р.
№644, в зв'язку з чим, суд дійшов
помилкового висновку про
неправомірність списання залізницею
належних їй платежів..

Поряд з цим, відповідач вважав, що
місцевий господарський суд дійшов
невірного висновку щодо того, що
стягнення коштів за телеграфне
повідомлення було безпідставним,
оскільки залізницею направлені
телеграми відправнику вантажу, а не
позивачу, а з позивача списано кошти
відповідно до ст. 62 Статуту та п.п. 1.3. п. 1
Правил розрахунків за перевезення
вантажів.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-західна
залізниця» передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Кропивній Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014р. у
справі №910/1121/14 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя -
Кропивна Л.В. (доповідач), судді:
Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.) вказану
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, а її судовий розгляд
призначено на 16.07.2014р.

18.06.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
в особі Трипільської теплової
електростанції надійшло заперечення
на апеляційну скаргу, в якому останній
просив суд залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а рішення - без змін.

02.07.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
в особі Трипільської теплової
електростанції надійшло заперечення
на апеляційну скаргу, в якому останній
просив суд залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а рішення - без змін.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014р. у
справі №910/1121/14 у зв'язку з перебуванням
судді Чорної Л.В. у відпустці,
здійснено заміну у складі колегії
суддів у даній справі на наступний:
головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді:
Калатай Н.Ф., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014р. у
справі №910/1121/14 у складі колегії суддів:
Кропивна Л.В. (доповідач), судді:
Калатай Н.Ф., Смірнова Л.Г. прийнято
вказану апеляційну скаргу до
провадження у визначеному складі
колегії суддів.

У судове засідання 16.07.2014р. з'явились
представники сторін.

У судовому засіданні 16.07.2014р.
представник відповідача просив
задовольнити апеляційну скаргу,
рішення Господарського суду міста
Києва від 22.05.2014р. у справі №910/1121/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в позові Публічному
акціонерному товариству «Центренерго»
в особі відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції
в повному обсязі.

Представники позивача у судовому
засіданні 01.07.2014р. просили суд залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржуваний судовий акт - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
18.05.2010р. між Державним територіально -
галузевим об'єднанням
«Південно-західна залізниця» (надалі -
відповідач, залізниця) та Відкритим
акціонерним товариством «Центренерго»
в особі відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції
(найменування Відкритого акціонерного
товариства «Центренерго» було змінено
на Публічне акціонерне товариство
«Центренерго» на підставі рішення
Загальних зборів акціонерів від
23.07.1998р. та затверджене статутом
товариства) (надалі-позивач,
вантажовласник) був укладений Договір
№2036103 про організацію перевезень
вантажів і проведення розрахунків за
перевезення та надані залізницею
послуги, умовами якого передбачено, що
залізниця зобов'язалася надавати
послуги, пов'язанні з перевезенням
вантажів, а вантажовласник -
сплачувати передбачені договором та
законодавством платежі.

Пунктом 2.2.1 Договору сторони погодили,
що для проведення розрахунків і обліку
сплачених сум залізниця відкриває для
вантажовласника особовий рахунок 2036103.

Згідно з пунктом 2.2.2. Договору
передбачено, що залізниця зобов'язана
приймати до перевезення та видавати
вантажі вантажовласника, подавати під
навантаження/вивантаження вагони
(контейнери), згідно із затвердженими
планами та заявками вантовласника, та
надавати йому додаткові послуги,
пов'язані з перевезенням вантажу, тому
числі за вільними тарифами, перелік
яких зазначається в додатку до цього
Договору.

Відповідно до п. 2.2.6. Договору
відповідач списує з особового рахунку
позивача відповідні суми (провізну
плату, додаткові збори, штрафи, пеню) на
підставі перевізних документів,
накопичувальних карток, відомостей
плати за користування вагонами,
контейнерами і т. ін.

01.06.2011р. між сторонами укладено
додаткову угоду №1 до вказаного
Договору (далі Додаткова угода №1).
Відповідно до умов останньої п. 2.2.6.
Договору "залізниці надано право
списувати з додаткового особового
рахунку 6410072 відповідні суми (провізну
плату, додаткові збори,плату за
користування вагонами і контейнерами,
штрафи, пеню) на підставі перевізних
документів, накопичувальних карток,
відомостей плати за користування
вагонами, контейнерами і т. ін.".

Як випливає з наявних у справі
документів ДТГО: накопичувальних
карток №06070242, №06070243, №06070244, №07070256,
переліком Тех. ПД № 0607 від 06.07.2013р. та
№0707 від 07.07.2013р. відповідач списав з
рахунку позивача грошові кошти на
загальну суму 39178,27грн. у безспірному
порядку.

Частиною 2 ст. 916 Цивільного кодексу
України встановлено, що плата за
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти, що здійснюється транспортом
загального користування, визначається
за домовленістю сторін, якщо вона не
встановлена тарифами, у встановленому
порядку.

Відповідно до ст. 124 Статуту залізниць
України зобов'язання,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, порта, підприємства
(організації) відшкодувати залізниці
збитки, завдані внаслідок пошкодження
рухомого складу, перевантаження,
неправильного навантаження,
застосування неякісної упаковки або
неправильного кріплення вантажу,
здійснюється з урахуванням принципу
вини.

Відповідно до пункту 6 Статуту
залізниць України, вантажовідправник
(відправник вантажу, вантажовласник) -
зазначена в документі на перевезення
вантажу (накладній) юридична чи фізична
особа, яка довіряє вантаж залізниці для
його перевезення.

Приписами статей 30, 32 Статуту залізниць
України, встановлено, що завантаження у
вагони здійснюється
вантажовідправником, який
зобов'язаний здійснювати завантаження
з виконанням технічних умов.

Як встановлено судом, в залізничних
накладних вантажовідправником вагонів
вказані ПАТ «ЦЗФ «Узлівська» та ПАТ
«ЦЗФ «Вуглегірська».

Отже, на позивача, який є отримувачем
вантажу, не покладені обов'язки
контролю за рівномірним завантаження
іншою особою (вантажовідправником)
вагонів з вугіллям та не покладена
відповідальність за порушення правил
завантаження вагонів. За умовами
укладеного договору з позивачем, права
залізниці на безспірне списання
грошових коштів за надані залізницею
додаткові послуги не поширюються на
витрати залізниці, понесені нею у
зв'язку з діями (бездіяльністю) інших
осіб.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
залізничний транспорт» встановлення
тарифів на вантаж, пасажирів, багажу,
вантажобагажу залізничним транспортом
(за приміських пасажирських
перевезень) у межах України
здійснюється на підставі цінової та
тарифної політики у порядку, що
визначає Кабінет Міністрів України.
Порядок розрахунків за перевезення і
послуги врегульований ст.62 Статуту
залізниць і Правилами розрахунків за
перевезення вантажів, тобто
спеціальними нормами права. Статутом
залізниць України визначені обов'язки,
права і відповідальність залізниць,
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом. Ці відносини визначаються
залізничною накладною: відправник
повинен належним чином виконати
обов'язки відправника, залізниця -
обов'язки перевізника, одержувач -
своєчасно прийняти, вивантажити
вантаж, очистити вагони та повернути.
Відправник зобов'язаний вносити в
накладну тільки правдиві відомості та
відмітки, оскільки відповідальність за
достовірність даних накладної
передбачена вимогами Статуту і
покладається вона на відправника. У
накладній, зокрема, зазначається маса
вантажу, що надається для перевезення.
За загальним правилом, встановленим
пунктом 5 Правил приймання вантажів до
перевезення та пунктом 37 Статуту
залізниць, масу вантажу визначає
відправник. Про спосіб визначення маси
вантажу відправник зобов'язаний
зазначити у накладній.

Згідно з пунктом 24 Статуту залізниць,
вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноту відомостей, зазначених ними
у накладній.

Вантажовідправники ПАТ «ЦЗФ
«Узлівська» та ПАТ «ЦЗФ
«Вуглегірська», завантаживши вагон з
вугіллям та склавши перевізні
документи, передали їх Донецькій
залізниці до перевезення, остання
прийняла вказані вагони без зауважень,
про що свідчать відбитки печатки
станції відправлення на залізничних
накладних, жодних порушень щодо
нерівномірності завантаження вагонів
залізницею при погрузці зафіксовано не
було.

Відповідно до параграфа 19 розділу 1
Технічних умов навантаження та
кріплення вантажів на відкритому
рухомому складі правильність
розміщення та кріплення вантажів
перевіряє Залізниця.

Пунктом 1.2. Правил комерційного огляду
поїздів та вагонів, затверджених
наказом Укрзалізниці від 26.04.2006 року, №
152-Ц (далі -Правила) встановлено, що
комерційний огляд поїздів
здійснюється на пунктах комерційного
огляду, які розташовуються на
залізницях таким чином, щоб був
забезпечений огляд всіх поїздів, що
надходять на залізницю та
відправляються з неї, а також при
перевезенні вантажів в межах однієї
залізниці.

Згідно з п. 2.1. Правил, всі вагони, які
прибувають та відправляються зі
станції, де розташований пункт
комерційного огляду, повинні
оглядатися у комерційному відношенні.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач здійснив огляд вагонів,
завантажених вантажовідправниками ПАТ
«ЦЗФ «Узлівська» та ПАТ «ЦЗФ
«Вуглегірська», та прийняв їх без
зауважень.

Судовою колегією не встановлено, що
позивач замовляв послуги по зважуванню
вантажів, проведення маневрових робіт,
зберігання вантажу, тоді як, документи,
на підставі яких проводилося списання
спірної суми були складені залізницею
в односторонньому порядку, без участі
позивача, про складення таких
документів позивач своєчасно та
належним чином не був проінформований.

У відповідності до пунктів 8, 10 Правил
користування обов'язок
вантажовласника оплатити збір за
зберігання вагонів та плату за їх
використання у випадку їх затримки
виникає виключно за умови, якщо така
затримка сталась з вини
вантажовласника або з причин, які
залежать від вантажовласника.

Проте, колегією суддів не встановлено
обставин, які б свідчили про вину
позивача у затримці вагонів або з
причин, які залежали від позивача, такі
відомості у актах загальної форми
відсутні. Затримка вагонів, як і їх
подача, була здійснена поза волею
позивача.

До того ж, позивач не приймав участі і
не підписував акти загальної форми, не
отримував від відповідача повідомлень
про затримку вагонів. В актах загальної
форми не зазначено вид нерівномірності
(завантаження поздовжнє, поперечне
зміщення) спірних вагонів. При
складанні актів загальної форми
відповідач допустив порушення вимог
п.8 та п.10 Правил користування вагонами
і контейнерами, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
25.02.1999 року № 113.

Неспроможними суд апеляційої
інстанції визнає доводи апелянта про
правомірність безспірного списання з
позивача коштів за маневрові роботи та
телеграфні збори, оскільки відповідно
до приписів п.п.1.8 та 10 розділу ІІІ
«Збірника тарифів на перевезення
вантажів залізничним транспортом у
межах України та пов'язані з ними
послуги», затвердженого наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 26.03.2009 року №317 (далі -
«Збірник тарифів») збір за маневрову
роботу нараховується за роботу, що
виконується локомотивом залізниці, на
вимогу вантажовласника. Таких вимог
вантажовласник не направляв, а
залізниця повідомлення про затримку
вагонів на його адресу не надсилала.

Відповідно до пункту 2.6 Правил
розрахунків за перевезення вантажів
(затверджених наказом Міністерства
транспорту України №644 від 21.11.2000)
списання коштів з рахунку платника
здійснюється, зокрема, на підставі
накопичувальних карток із зазначенням
в них відомостей про надані послуги і
їх вартість. Ці відомості
підтверджуються підписами працівників
станції і платника, а в разі їх
непогодження представник
вантажовласника зобов'язаний
підписати їх із застереженням. В такому
разі спірні питання повинні
вирішуватися у претензійно-позовному
провадженні.

Відповідно з Роз'ясненням Президії
ВГСУ №04-5/601 від 29.05.2002 року, якщо платник
підписує відомості плати за
користування вагонами і контейнерами,
накопичувальні картки тощо із
запереченнями, зауваженнями чи
застереженням, залізниця не має права
списувати спірні суми із попередньої
оплати; в такому разі спір має
врегульовуватись платником
безпосередньо зі станціями, які
нарахували платежі, і ТехПД, що
провадить розрахунки. У разі
недосягнення домовленості стягнення
коштів вирішується в
претензійно-позовному порядку за
позовом залізниці.

Як вбачається з матеріалів справи,
залізницею надано Трипільській ТЕС
копії документів, які свідчать про їх
складання залізницею в
односторонньому порядку, без участі
позивача. Разом з тим, частину
накопичувальних карток позивач
підписав із застереженням, що є доказом
відсутності його згоди на списання
спірної суми. Отже, списання
відповідачем коштів із особового
рахунку позивача суперечило
встановленому законодавством порядку
та суперечило умовами укладеного між
ними договору.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи встановлене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовані
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, правильність цих
висновків не спростовані доводами
апеляційної скарги Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна
залізниця», тому підстави для
скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 22.05.2014 року
відсутні.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції покладається на
відповідача (апелянта).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого б'єднання
«Південно-західна залізниця» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 22.05.2014р. у справі №910/1121/14
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
22.05.2014р. у справі №910/1121/14 - без змін.

2.Матеріали справи №910/1121/14 повернути до
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Л.Г. Смірнова

Н.Ф. Калатай