ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року Справа № 910/19222/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Панової
І.Ю.,суддів:Запорощенка М.Д., Погребняка
В.Я.,розглянувши касаційну
скаргуТовариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародний центр
торгівлі"на ухвалу та
постановугосподарського суду м. Києва
від 06.03.2014 року Київського апеляційного
господарського суду від
27.05.2014 рокуу справі№ 910/19222/13
господарського суду м. Києва за заявою
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк "Укргазбанк"до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародний центр
торгівлі"про банкрутство

за участю представників сторін: від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародний центр
торгівлі" - Каменський Д.Г., дов. б/н від
26.06.2014 року; від Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк "Укргазбанк" - Єрмолова О.Г., дов. №
3274 від 06.08.2013 року; Лиса І.В., дов. № 738 від
19.11.2013 року; Хитрова О.М., дов. № 642 від
15.10.2013 року; Арбітражний керуючий
Лахненко Є.М., посвідчення НОМЕР_1; від
Міністерства фінансів України -
Іваницька Т.Б., дов. № 31-15030-08/5 від 08.04.2014
року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 06.03.2014 року у справі № 910/19222/13
(головуючий суддя - Чеберяк П.П., суддя -
Івченко А.М., суддя - Мандичев Д.В.)
порушено провадження у справі № 910/19222/13
про банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародний центр
торгівлі" (далі - ТОВ "Міжнародний центр
торгівлі", боржник);

визнано розмір вимог ініціюючого
кредитора - Публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
"Укргазбанк" (далі - ПАТ АБ "Укргазбанк",
ініціюючий кредитор, банк) на суму 22 818
055,43 грн.;

введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів;

введено процедуру розпорядження
майном боржника;

призначено розпорядником майна
боржника арбітражного керуючого
Лахненка Євгенія Миколайовича, тощо.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2012 року у
справі № 910/19222/13 (головуючий суддя -
Копитова О.С., суддя - Доманська М.Л.,
суддя - Шипко В.В.) апеляційну скаргу ТОВ
"Міжнародний центр торгівлі" залишено
без задоволення, а ухвалу
господарського суду м. Києва від 06.03.2014
року у справі № 910/19222/13 про порушення
провадження у справі про банкрутство
ТОВ "Міжнародний центр торгівлі" - без
змін.

Не погоджуючись із ухвалою
господарського суду м. Києва від 06.03.2014
року та постановою Київського
апеляційного господарського суду від
27.05.2012 року у справі № 910/19222/13, ТОВ
"Міжнародний центр торгівлі"
звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить ухвалу господарського
суду м. Києва від 06.03.2014 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2012 року у
справі № 910/19222/13 скасувати та з
урахуванням додаткових пояснень до
касаційної скарги - відмовити у вимозі
про порушення провадження у справі про
банкрутство та припинити провадження у
справі.

В обґрунтування доводів
касаційної скарги скаржник
посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема ст.ст. 12 - 16 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(у редакції Закону України від 22.12.2011
року № 4212-VI, що набрав чинності з 19.01.2013
року) (далі - Закон про банкрутство).

Зокрема, скаржник вказує на те, що
ініціюючим кредитором не надано
доказів неплатоспроможності боржника.

ПАТ АБ "Укргазбанк" подав до Вищого
господарського суду України відзив на
касаційну скаргу ТОВ "Міжнародний
центр торгівлі", в якому просить в
задоволенні касаційної скарги
відмовити, залишити без змін ухвалу
господарського суду м. Києва від 06.03.2014
року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
27.05.2012 року у справі № 910/19222/13.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України в судовому засіданні
15.07.2014 року, розглянувши наявні
матеріали справи, вислухавши пояснення
уповноважених представників ПАТ АБ
"Укргазбанк", представника боржника,
представника Міністерства фінансів
України, арбітражного керуючого
Лахненка Є.М., обговоривши доводи
касаційної скарги, дослідивши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у
жовтні 2013 року ПАТ АБ "Укргазбанк"
звернувся до господарського суду м.
Києва з заявою про порушення справи про
банкрутство ТОВ "Міжнародний центр
торгівлі".

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 07.10.2013 року заяву ПАТ АБ "Укргазбанк"
про порушення провадження у справі про
банкрутство ТОВ "Міжнародний центр
торгівлі" прийнято до розгляду та
призначено підготовче судове
засідання.

За результатами підготовчого
засідання у справі № 910/19222/13, 06.03.2014 року
господарським судом першої інстанції
винесено оскаржувану ухвалу, якою
порушено провадження у справі про
банкрутство ТОВ "Міжнародний центр
торгівлі"; визнано розмір вимог
ініціюючого кредитора - ПАТ АБ
"Укргазбанк" на суму 22 818 055,43 грн.;
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів та процедуру розпорядження
майном боржника; призначено
розпорядником майна боржника
арбітражного керуючого Лахненка Є.М.,
інше.

При цьому, суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що заявлені кредитором
вимоги до боржника на загальну суму 22 818
055 грн. 43 коп. є безспірними, їх розмір
перевищує триста мінімальних
заробітних плат та вони не були
задоволені боржником більше ніж
протягом трьох місяців після
встановленого для їх погашення строку,
тому у суду наявні всі правові підстави
для порушення провадження у справі про
банкрутство боржника. Також, суд визнав
безпідставними та необґрунтованими
твердження боржника, що вимоги
ініціюючого кредитора на суму 22 818 055
грн. 43 коп. повністю забезпечені
заставою майна боржника.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що оскаржувані
рішення судів попередніх інстанції
прийняті з неправильним застосуванням
приписів ст.43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності.

Так, відповідно до ч.2 ст.41 ГПК України
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом з врахуванням вимог
Закону про банкрутство.

Відповідно до абз.8 ч.1 ст.1 Закону про
банкрутство, кредитор - юридична або
фізична особа, а також органи доходів і
зборів та інші державні органи, які
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника;
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника;
забезпечені кредитори - кредитори,
вимоги яких забезпечені заставою майна
боржника (майнового поручителя).

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону про
банкрутство справа про банкрутство
порушується господарським судом, якщо
безспірні вимоги кредитора
(кредиторів) до боржника сукупно
становлять не менше трьохсот
мінімальних розмірів заробітної плати,
які не були задоволені боржником
протягом трьох місяців після
встановленого для їх погашення строку,
якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові
вимоги кредиторів, підтверджені
судовим рішенням, що набрало законної
сили, і постановою про відкриття
виконавчого провадження, згідно з яким
відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника. До складу цих вимог,
у тому числі щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів), не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону про
банкрутство заява про порушення
провадження у справі про банкрутство
подається боржником або кредитором у
письмовій формі та повинна містити,
зокрема виклад обставин, що є підставою
для звернення до суду, а також перелік
документів, що додаються до заяви,
серед яких: докази того, що сума
безспірних вимог кредитора
(кредиторів) сукупно становить не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, якщо інше не
передбачено цим Законом; рішення суду
про задоволення вимог кредитора, що
набрало законної сили; відповідна
постанова органу державної виконавчої
служби про відкриття виконавчого
провадження з виконання вимог
кредитора; докази того, що сума вимог
кредитора (кредиторів) не забезпечена
повністю заставою майна боржника (за
наявності застави).

Як вбачається з матеріалів справи,
звертаючись до суду з заявою про
порушення справи про банкрутство ТОВ
"Міжнародний центр торгівлі", ПАТ АБ
"Укргазбанк" посилався на наявність
заборгованості у загальному розмірі 283
699 833,18 грн., що виникла у зв'язку з
невиконанням боржником зобов'язань за
кредитними договорами, укладеними між
банком та боржником, а саме: № 124 від
27.09.2007 року, № 138 від 18.10.2007 року, № 152 від
09.11.2007 року, № 165 від 03.12.2007 року, № 79/VІР
від 24.12.2008 року та № 55 від 14.10.2008 року.

В подальшому, після прийняття заяви про
порушення справи про банкрутство, ПАТ
АБ "Укргазбанк" було подано дві заяви
від 11.11.2013 року та від 23.12.2013 року про
зміну заяви про порушення провадження
у справі про банкрутство ТОВ
"Міжнародний центр торгівлі".

Згідно поданих заяв про зміну заяви про
порушення справи про банкрутство,
визначаючи розмір безспірних вимог до
боржника, ПАТ АБ "Укргазбанк" посилався
на наявність заборгованості за
кредитним договором № 124 від 27.09.2007
року, що з урахуванням здійсненої
боржником проплати становить 3 308 278,69
грн., за кредитним договором № 138 від
18.10.2007 року в розмірі 6 849 679,84 грн.,
кредитним договором № 79 VIP від 24.12.2008
року в розмірі 19 509 776,74 грн.

Згідно ч.1 ст.16 Закону про банкрутство
перевірка обґрунтованості вимог
заявника, а також з'ясування наявності
підстав для порушення провадження у
справі про банкрутство здійснюються
господарським судом у підготовчому
засіданні, яке проводиться в порядку,
передбаченому цим Законом.

У підготовчому засіданні
господарський суд розглядає подані
документи, заслуховує пояснення
сторін, оцінює обґрунтованість
заперечень боржника, а також вирішує
інші питання, пов'язані з розглядом
справи (ч.2 ст.16).

Якщо справа порушується за заявою
кредитора, господарський суд перевіряє
обґрунтованість його вимог, їх
безспірність, вжиття заходів щодо
примусового стягнення за цими вимогами
в порядку виконавчого провадження (ч.3
ст.16).

При цьому, відповідно до абз.3 ч.7 ст.16
Закону про банкрутство, суд відмовляє у
порушенні провадження у справі про
банкрутство, якщо вимоги кредитора є
повністю забезпеченими майном
боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, в
підготовчому засіданні 06.03.2014 року
господарським судом першої інстанції
перевірялися вимоги ініціюючого
кредитора на предмет їх
обґрунтованості та безспірності.

Зокрема, щодо заявлених вимог, які
виникли на підставі кредитного
договору № 138 від 18.10.2007 року в розмірі 6
849 679,84 грн. судами було встановлено
таке.

В зв'язку з невиконанням боржником умов
зазначеного договору банк звертався з
вимогами про стягнення заборгованості
до господарського суду і за
результатами розгляду справи 10.02.2012
року було прийнято рішення у справі №
54/376 про стягнення з боржника суми
боргу. Постановою відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 15.07.2013 року було
відкрито виконавче провадження по
виконанню зазначеного рішення № ВП №
38861365.

Однак, ухвалою господарського суду м.
Києва від 05.12.2013 року у справі № 54/376,
залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 року,
було задоволено скаргу ТОВ
"Міжнародний центр торгівлі" на дії
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України та
скасовано постанову відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 38861365 від 15.07.2013 року.

Судом першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
було вірно встановлено, що вимоги ПАТ
АБ "Укргазбанк", які виникли на підставі
кредитного договору № 138 від 18.10.2007 року
не є безспірними, в розумінні приписів
ст.10 Закону про банкрутство, оскільки
підтверджені лише судовим рішенням.

Щодо вимог ініціюючого кредитора, які
виникли на підставі кредитного
договору № 124 від 27.09.2007 року в розмірі 3
308 278,69 грн. та кредитного договору № 79 VIP
від 24.12.2008 року в розмірі грн., судами
було встановлено наступне.

Вимоги за кредитним договором № 124 від
27.09.2007 року підтверджені рішенням
господарського суду м. Києва від 05.12.2011
року у справі № 27/217, на виконання якого
відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби було
відкрито виконавче провадження ВП №
33599767 від 10.07.2012 року.

Вимоги за кредитним договором № 79 VIP
від 24.12.2008 року підтверджені рішенням
господарського суду м. Києва від 20.02.2013
року у справі № 5011-35/6802-2012, на виконання
якого відділом примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України було відкрито виконавче
провадження ВП № 39844667 від 20.09.2013 року.

Розглянувши вказані вимоги, суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції, визнав їх
безспірними та вказав на те, що розмір
безспірної заборгованості боржника, що
утворилась в зв'язку з невиконання
боржником умов договорів № 124 від 27.09.2007
року та № 79 VIP від 24.12.2008 року становить
22 818 055,43 грн.

При цьому, суди попередніх інстанцій
при визначенні розміру вимог, які в
розумінні ч.3 ст.10 Закону про
банкрутство є безспірними і за якими
банк має статус конкурсного кредитора,
застосували суто арифметичний підхід,
віднявши від сум заборгованості за
кредитними договорами № 124 від 27.09.2007
року та № 79 VIP від 24.12.2008 року вартість
майна, погоджену сторонами у
відповідних договорах застави, та
визначивши заборгованість у розмірі 3
308 278,69 грн. за кредитним договором № 124
від 27.09.2007 року та 19 509 776,74 за кредитним
договором № 79 VIP від 24.12.2008 року, а
всього 22 818 055,43 грн.

Проте, колегія суддів Вищого
господарського суду України не
погоджується із такими висновками
судів попередніх інстанцій, виходячи з
такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ
АБ "Укргазбанк", звертаючись до суду з
заявою про порушення провадження у
справі про банкрутство ТОВ
"Міжнародний центр торгівлі", вважав
себе конкурсним кредитором в розумінні
ст.1 Закону про банкрутство, відповідно
до якої конкурсні кредитори - кредитори
за вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника.

Натомість, боржник ТОВ "Міжнародний
центр торгівлі" проти визнання вимог
кредитора, які виникли на підставі
зазначених вище договорів, заперечував
та вказував на те, що вимоги
ініціюючого кредитора повністю
забезпечені заставою майна боржника.
При цьому, боржник посилався на Звіт
про визначення ринкової вартості
основних засобів згідно наданого ТОВ
"Міжнародний центр торгівлі" переліку,
складеного суб'єктом оціночної
діяльності ТОВ "Консалт Юнітон" від
01.03.2010 року, згідно якого ринкова
вартість предмету застави за договором
застави № б/н від 30.09.2008 року, становить
7 765 795 грн. 90 коп., а також на Висновок про
ринкову вартість майна, складений
суб'єктом оціночної діяльності ТОВ
"Оціночна компанія "Вега" від 18.07.2013
року, згідно якого ринкова вартість
виявленого державним виконавцем майна
боржника становить 11 038 000 грн. 00 коп.

Суд визнав такі твердження боржника
безпідставними та необґрунтованими,
вказавши на те, що з умов договорів
застави (обладнання) № б/н від 30.09.2008
року та № б/н від 31.12.2008 року з
подальшими змінами та доповненнями,
які були укладені між заявником та
боржником в забезпечення виконання
взятих на себе зобов'язань за
кредитними договорами № 124 від 27.09.2007
року та № 79 VIP від 24.12.2008 року,
вбачається, що предмет застави
сторонами оцінено на загальну суму 7 591
385 грн. 94 коп.

Між тим, згідно п.2.2. договору застави
від 30.09.2008 року до кредитного договору
№ 124 від 27.09.2007 року, предмет застави
оцінено сторонами в 2 788 935,45 грн., а
згідно п.2.2. договору застави від 31.12.2008
року до кредитного договору № 79 VIP від
24.12.2008 року предмет застави оцінено
сторонами в 7 312 450,49 грн., що сукупно
складає 10 101 385,94 грн., а не 7 591 385,94 грн., як
вказали суди попередніх інстанцій.

Суд першої інстанції, з яким погодився
і суд апеляційної інстанції, послався
на абз.3 п. 21 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
"Про Закон України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції
Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI)"
від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013, відповідно до
якого у визначенні господарським судом
розміру вимог кредитора, що
забезпечені майном боржника, до уваги
має братися оцінка майна, погоджена
сторонами у відповідному договорі
застави (іпотеки).

На думку колегії суддів Вищого
господарського суду України,
посилаючись на вказаний Інформаційний
лист, судами попередніх інстанцій не
враховано структурно-логічне
розташування п.21 у тексті
інформаційного листа, оскільки п. 21
роз'яснює дії суду при визначенні
розміру вимог кредиторів, які мають
право подавати заяви з грошовими
вимогами до боржника після офіційного
оприлюднення ухвали про порушення
провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до положень ст.11 Закону про
банкрутство заява про порушення
провадження у справі про банкрутство
повинна містити, зокрема докази того,
що сума вимог кредитора (кредиторів) не
забезпечена повністю заставою майна
боржника (за наявності застави).

Відповідно до ч.7 ст.16 Закону про
банкрутство суд відмовляє в порушенні
провадження у справі про банкрутство,
якщо вимоги кредитора є повністю
забезпеченими майном боржника.

Таким чином, кредитор, вимоги якого
забезпечені заставою майна боржника
частково, може ініціювати справу про
банкрутство лише у випадку, якщо сума
його вимог до боржника перевищує
вартість переданого в заставу майна, за
умови відповідності цих вимог приписам
ч.3 ст.10 Закону про банкрутство.

При цьому, в заяві про порушення
провадження у справі про банкрутство,
такий кредитор повинен чітко вказати:
загальний розмір заборгованості,
розмір вартості заставного майна та
розмір заборгованості, що не
покривається вартістю заставного
майна; надати докази вартості предмета
застави (або його фактичної реалізації)
та обґрунтувати у заяві про порушення
справи про банкрутство обставини
недостатньої вартості предмета
застави для повного задоволення його
вимог.

На стадії порушення провадження у
справі про банкрутство одного лише
посилання на встановлену у
відповідному договорі застави
(іпотеки) оцінку заставного майна
недостатньо.

При зверненні з заявою про порушення
провадження у справі кредитор, вимоги
якого забезпечені заставою повинен
надати докази звернення стягнення на
заставне майно, що буде відповідати
приписам Закону України "Про заставу",
Закону України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень" та
умовам договорів застави, або докази
того, що реалізація заставного майна не
забезпечить задоволення грошових
вимог ініціюючого кредитора, і залишок
незадоволених грошових вимог буде
відповідати приписам ч.3 ст.10 Закону про
банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи,
ініціюючим кредитором ПАТ АБ
"Укргазбанк" такі докази не надавались,
в матеріалах справи відсутні довідки
про наявність чи відсутність такого
майна.

Крім того, після прийняття
господарським судом заяви ПАТ АБ
"Укргазбанк" про порушення провадження
у справі про банкрутство до розгляду,
банком подавалися заяви про її зміну,
оскільки відбулося часткове погашення
заборгованості за наказом
господарського суду м. Києва у справі №
27/217.

На виконання рішення суду у справі №
27/217 державною виконавчою службою
проводилися виконавчі дії, в тому
числі, як вбачається з матеріалів
справи, державним виконавцем було
звернуто стягнення на майно боржника.

При цьому, ПАТ АБ "Укргазбанк" не
надавалися докази, а судами попередніх
інстанцій не досліджувалось питання чи
було в складі реалізованого майна,
майно, яке було предметом договору
застави.

Таким чином, на думку колегії суддів
Вищого господарського суду України,
господарський суд першої інстанції не
здійснив належну перевірку
обґрунтованості вимог заявника, не
встановив обставин недостатньої
вартості предметів застави для повного
задоволення вимог ініціюючого
кредитора; не дослідив доказів
реалізації заставного майна або
доказів того, що реалізація заставного
майна не забезпечить задоволення
грошових вимог ініціюючого кредитора,
і залишок незадоволених грошових вимог
буде відповідати приписам ст. 10 Закону
про банкрутство щодо грошових вимог
ініціюючого кредитора і не дав,
відповідно до ст.43 ГПК України, оцінку
цим обставинам.

В той же час, судом апеляційної
інстанції також не повною мірою були
застосовані повноваження, визначені
нормами ч.2 ст.101 ГПК України, зокрема
щодо правомірності порушення
провадження та наявності підстав для
здійснення подальшого провадження у
справі про банкрутство ТОВ
"Міжнародний центр торгівлі".

Отже, висновки судів попередніх
інстанцій про наявність підстав для
порушення справи про банкрутство ТОВ
"Міжнародний центр торгівлі" та
подальшого провадження у цій справі є
передчасними.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Оскаржувана ухвала суду першої
інстанції та постанова суду
апеляційної інстанції зазначеним вище
вимогам не відповідають.

На думку колегії суддів Вищого
господарського суду України, як суд
першої інстанції, так і суд апеляційної
інстанції припустились неправильного
застосування приписів ст. 43 ГПК України
стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110
ГПК України є підставою для скасування
судового рішення у справі.

Виходячи із викладеного та враховуючи,
що оцінка доказів і з'ясування обставин
у справі на підставі ст. 1117 ГПК України
знаходяться поза межами компетенції
суду касаційної інстанції, а прийнятті
у справі судові акти не можна вважати
законними та обґрунтованими, колегія
суддів Вищого господарського суду
України дійшла висновку про їх
скасування з передачею справи на
розгляд до суду першої інстанції на
стадію прийняття заяви про порушення
провадження.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Міжнародний центр торгівлі"
задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду м. Києва від
06.03.2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
27.05.2014 року у справі № 910/19222/13 скасувати.

Справу № 910/19222/13 передати на розгляд до
господарського суду м. Києва на стадію
прийняття заяви про порушення
провадження в іншому складі суду.

Головуючий: Панова І.Ю. Судді:
Запорощенко М.Д. Погребняк В.Я.