ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року Справа № 34/5005/4642/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Панової
І.Ю.,суддів:Запорощенка М.Д., Погребняка
В.Я.,розглянувши касаційні
скаргиІноземного підприємства
"Технопарк" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль"на ухвалу та постанову
господарського суду Дніпропетровської
області від 12.12.2014 року
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 08.04.2014 рокуу
справі №34/5005/4642/2012 господарського суду
Дніпропетровської областіза
заявоюТовариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль"доІноземного підприємства
"Технопарк" провизнання банкрутом, за
участю представників сторін: від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" - Рудяк О.І., дов. № 20-12/13-20 від
20.12.2013 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 12.12.2013
року у справі № 34/5005/4642/2012 (суддя -
Примак С.А.), відмовлено Іноземному
підприємству "Технопарк" у задоволенні
клопотання від 10.12.2013 року про
зобов'язання розпорядника майна
направити реєстр вимог кредиторів
боржнику для розгляду; затверджено
реєстр вимог кредиторів Іноземного
підприємства "Технопарк" з вимогами
наступних кредиторів:

І черга задоволення:

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", м. Київ - основний борг - 7 108,00 грн.

ІІ черга задоволення: вимоги відсутні.

ІІІ черга задоволення:вимоги відсутні.

IV черга задоволення:

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна", м. Київ - основний борг - 3 733 366,59
грн.;

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", м. Київ - основний борг - 8 379 047,81
грн.

V черга задоволення: вимоги відсутні.

VI черга задоволення:

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", м. Київ - 68088,10 грн.

Загальна сума грошових вимог визнаних
господарським судом становить 12187610,50
грн.

Зобов'язано розпорядника майна
боржника включити до реєстру вимог
кредиторів вимоги, визнані
господарським судом

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
08.04.2014 року (головуючий суддя - Лисенко
О.М., суддя - Джихур О.В., суддя -
Виноградник О.М.) апеляційну скаргу
Іноземного підприємства "Технопарк"
задоволено частково. Ухвалу
господарського суду Дніпропетровської
області від 12.12.2013 року у справі №
34/5005/4642/2012 - змінено та викладено
резолютивну частину в наступній
редакції:

"Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 12.12.2013
року у справі № 34/5005/4642/2012 (суддя Примак
С.А.), порушеною за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Райффайзен Лізинг Аваль", м. Київ до
боржника Іноземного підприємства
"Технопарк", м. Дніпропетровськ про
визнання банкрутом, було відмовлено
Іноземному підприємству "Технопарк" у
задоволенні клопотання від 10.12.2013 року
про зобов'язання розпорядника майна
направити реєстр вимог кредиторів
боржнику для розгляду; затверджено
реєстр вимог кредиторів Іноземного
підприємства "Технопарк" з вимогами
наступних кредиторів:

І черга задоволення:

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", м. Київ - основний борг - 6739,0 грн.

ІІ черга задоволення: вимоги відсутні.

ІІІ черга задоволення:вимоги відсутні.

IV черга задоволення:

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна", м. Київ - основний борг - 2798193,64
грн.;

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", м. Київ - основний борг - 5478462,0
грн.;

V черга задоволення: вимоги відсутні.

VI черга задоволення:

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", м. Київ - 68088,10 грн.

Загальна сума грошових вимог визнаних
господарським судом становить 8351482,74
грн.".

Не погоджуючись із вказаними судовими
рішеннями попередніх інстанцій,
Іноземне підприємство "Технопарк"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 08.04.2014 року і
ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 12.12.2013
року та направити справу на новий
розгляд до господарського суду першої
інстанції для вирішення питання про
затвердження реєстру вимог кредиторів.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
зокрема ст. ст. 1, 3-1, 13, 14 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(у редакції до набрання чинності з
19.01.2013 року змін, внесених Законом
України від 22.12.2011 року № 4212-VI) (далі -
Закон про банкрутство), ст. ст. 33, 43
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України).

ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" подало до
Вищого господарського суду України
відзив на касаційну скаргу Іноземного
підприємства "Технопарк", в якому
просить відмовити в її задоволенні.

Водночас, не погодившись із
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
08.04.2014 року, ТОВ "Райффайзен Лізинг
Аваль" звернулось до суду касаційної
інстанції зі скаргою, у якій просить
скасувати означену постанову та
залишити в силі ухвалу господарського
суду Дніпропетровської області від
12.12.2013 року у даній справі, посилаючись
на порушення та невірне застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст. ст. 33, 43 ГПК України, ст. ст. 1,
3-1, 11, 13 Закону про банкрутство.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, розглянувши наявні
матеріали справи, обговоривши доводи
касаційних скарг, дослідивши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
касаційних скарг, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини справи.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 28.05.2012
року за заявою ТОВ "Райффайзен Лізинг
Аваль" порушено провадження у справі №
34/5005/4642/2012 про банкрутство Іноземного
підприємства "Технопарк" на загальних
підставах передбачених Законом про
банкрутство.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 05.07.2012
року введено процедуру розпорядження
майном боржника строком на 6 місяців, до
05.01.2013 року, призначено розпорядником
майна боржника арбітражного керуючого
Чеснову Наталію Володимірівну,
зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" надати до господарського суду
Дніпропетровської області до 05.08.2012
року докази подачі оголошення до
офіційних друкованих органів,
розпорядника майна зобов'язано скласти
реєстр вимог кредиторів і подати його
суду до 15.09.2012 року.

04.01.2013 року на затвердження до
господарського суду надійшов реєстр
вимог кредиторів у справі.

До реєстру вимог кредиторів
розпорядником майна арбітражним
керуючим Чесновою Н.В. додані : лист
директора Іноземного підприємства
"Технопарк" С.Д. Палій про зміну
юридичної адреси на : м.
Дніпропетровськ, вул. Лешко - Попеля, 13,
кім.19, договір оренди від 27.07.2012 року №
2208; та Акт від 24.09.2012 року про не
встановлення місцезнаходження
Іноземного підприємства "Технопарк" за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лешко -
Попеля, 13, кім. 19, складений
розпорядником майна арбітражним
керуючим Чесновою Н.В., представником
ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" -
Комерзиним О.О. та помічником
арбітражного керуючого Самойловим С.М.
( а.с.38-42; том 2).

15.01.2013 року арбітражний керуючий
Чеснова Н.В. надала до суду уточнений
реєстр вимог кредиторів станом на
14.01.2013 року.

Затверджуючи реєстр вимог кредиторів
Іноземного підприємства "Технопарк" у
розмірах вимог до боржника з вказівкою
черговості задоволення вимог: І черга
задоволення:

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", м. Київ - основний борг - 7 108,00 грн.

ІІ черга задоволення: вимоги відсутні.

ІІІ черга задоволення:вимоги відсутні.

IV черга задоволення:

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна", м. Київ - основний борг - 3 733 366,59
грн.;

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", м. Київ - основний борг - 8 379 047,81
грн.

V черга задоволення: вимоги відсутні.

VI черга задоволення:

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", м. Київ - 68088,10 грн.

Загальна сума грошових вимог визнаних
господарським судом становить 12187610,50
грн., суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги кредиторів повністю
підтверджені матеріалами справи,
визнані розпорядником майна,
заперечень кредиторів проти реєстру не
має.

Суд апеляційної інстанції, здійснюючи
апеляційне провадження на підставі ст.
101 ГПК України, переглянув ухвалу
попереднього засідання суду першої
інстанції та дійшов до висновку, що
оскаржувана ухвала підлягає зміні.

Також, апеляційний господарський
суд встановив, що у матеріалах справи
містяться докази надсилання боржнику
копій заяв з грошовими вимогами
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" (том грошових вимог, а.с.105) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна" (том грошових вимог 2, а.с. 130).

Також, судом апеляційної
інстанції встановлено, що боржник був
обізнаний про судове засідання
господарського суду Дніпропетровської
області, яке відбулося 12.12.2013 року та не
був позбавлений права ознайомитися з
матеріалами справи і на підставі ст. 22
ГПК України та п. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України надати свої
заперечення по грошовим вимогам
кредиторів та заявити про сплив
позовної давності саме суду першої
інстанції.

Колегія суддів касаційної
інстанції погоджується із висновками
апеляційного господарського суду, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ГПК України,
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом з врахуванням вимог
Закону про банкрутство.

Згідно з п. 1-1 розділу Х Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(у редакції зі змінами, внесеними
згідно з Законом України від 22.12.2011 року
№ 4212-VI) положення цього Закону
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження в яких порушено після
набрання чинності цим Законом.

Оскільки, провадження у даній справі
було порушено судом першої інстанції
19.09.2012 року, тобто до набрання чинності
змін, внесених Законом України від
22.12.2011 року № 4212-VI, то судами попередніх
інстанцій правомірно застосовано
попередню редакцію Закону про
банкрутство.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону про
банкрутство конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, - не розглядаються і
вважаються погашеними, про що
господарський суд зазначає в ухвалі,
якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Згідно ст. 15 Закону про банкрутство у
попередньому засіданні господарський
суд розглядає реєстр вимог кредиторів,
вимоги кредиторів, щодо яких були
заперечення боржника і які не були
включені розпорядником майна до
реєстру вимог кредиторів.

За результатами розгляду
господарський суд виносить ухвалу, в
якій зазначається розмір визнаних
судом вимог кредиторів, які
включаються розпорядником майна до
реєстру вимог кредиторів, та
призначається дата проведення зборів
кредиторів.

Реєстр вимог кредиторів повинен
включати усі визнані судом вимоги
кредиторів.

У реєстрі вимог кредиторів повинні
міститися відомості про кожного
кредитора, розмір його вимог за
грошовими зобов'язаннями чи
зобов'язаннями щодо сплати
єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, невикористаних
та своєчасно не повернутих коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
сплати, податків і зборів
(обов'язкових платежів), черговість
задоволення кожної вимоги, окремо
розмір неустойки (штрафу, пені).

Отже, ухвала за підсумками
попереднього засідання є основним
документом, де закріплюються грошові
вимоги кредиторів.

Тому усі вимоги кредиторів
незалежного від того, чи були стосовно
них рішення юрисдикційних органів, чи
визнані вони в претензійному порядку,
чи оскаржуються боржником чи ні,
підлягають встановленню (визнанню)
судом.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що конкурсними
кредиторами, розпорядником майна
боржника Чесновою Н.В., та
господарським судом Дніпропетровської
області були створені всі умови для
розгляду боржником грошових вимог
вказаних конкурсних кредиторів до
прийняття оскаржуваної ухвали і
затвердження вимог кредиторів.

Щодо грошових вимог Товариства з
обмеженою відповідальністю "СГ
Еквіпмент Лізинг Україна" апеляційним
господарським судом встановлено, що
останні складаються із заборгованості
за Договором лізингу № F 166 від 20.06.2008
року у сумі 785569,63 грн. та Договором
лізингу № F167 від 20.06.2008 року у сумі
2947796,96 грн., всього 3733366,59 грн.

Щодо вимог за Договором лізингу № F166
від 20.06.2008 року встановлено, що рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 02.04.2012 року у справі №
23/5005/451/2012 з боржника на користь
кредитора стягнуто 202049,44 грн.
лізингових платежів за період з грудня
2008 року - червень 2009 рік, 438965,61 грн.
решти лізингових платежів та вартість
викупу предмета лізингу ( по
залишковій вартості), зменшеної шляхом
дисконтування, 12820,31 грн. - судового
збору, які повинні бути визнані та
включені до реєстру вимог кредиторів
боржника , всього 653835,36 грн..

Пунктом 2.3.12 Договору лізингу від
20.06.2008 року № F166 передбачено, що у разі
несвоєчасного внесення будь-якого
платежу, лізингоодержувач
зобов'язувався сплатити проценти за
неправомірне користування грошовими
коштами на підставі рахунків - фактур.
Дані проценти обчислюються
відповідно до формули, яка зазначена в
п.2.3.12.

Пунктом 2.3.14 вказаного договору
сторони передбачили, що неотримання
рахунку-фактури за будь-який
лізинговий платіж не звільняє
лізингоодержувача від обов'язку
сплати даного платежу. Якщо через
встановлення вартості Лізингових
платежів в іноземній валюті
лізингоодержувач не знає еквіваленту
розміру платежу у гривні, на який він
не отримав рахунок, він зобов'язаний
заплатити платіж за курсом цієї
валюти, встановленим Національним
Банком України.

В підпункті 1 пункту 7.7 Договору
сторони узгодили, що лізингодавець має
право відмовитися від договору в
односторонньому порядку якщо
лізенгоодержувач не виконує своє
зобов'язання щодо сплати лізингових
платежів більше 30 календарних днів, в
тому числі і не виконав в цей же строк
зобов'язання щодо сплати початкового
лізингового платежу.

Відповідно до пункту 8.1 при відмові
Лізингодавця від договору згідно з
пунктами 7.3., 7.7. дія Договору
припиняється з моменту, коли
Лізингоодержувач отримав або міг
отримати письмове повідомлення
Лізингодавця про відмову від Договору.

При цьому Лізингоодержувач
зобов'язаний негайно сплатити
Лізингодавцю:

- суми Лізингових платежів, право
вимагати сплати яких уже виникло і які
залишились несплаченими, разом з
процентами за несвоєчасне внесення
будь-якого платежу згідно пункту 2,3 12;

- суми решти Лізингових платежів, які
залишилось сплатити, та вартості
викупу Предмета лізингу (по залишковій
вартості), зменшених шляхом
дисконтування. Розмір дисконту
встановлюється за достовірною
відсотковою ставкою, що діятиме на дату
повідомлення Лізингодавця про
розірвання Договору.

У разі продажу Предмета лізингу
Лізингодавцем належні до сплати суми,
зазначені в п.п 2 п.8.1. Договору будуть
зменшені на 90% суми, отриманої від
продажу Предмета лізингу, однак не
більше, ніж до розміру цих належних до
сплати сум. А у разі передачі предмета
лізингу іншому суб'єктові в
користування, ці належні до сплати суми
будуть зменшені на 90% бази для
обчислення Лізингових платежів,
встановленої у такому договорі, однак
не більше, ніж до розміру цих належних
до сплати сум.

8.2. У разі дострокового припинення
Договору у випадках, передбачених цим
Договором. Лізингодавець направляє
Лізингоодержувачу письмове
повідомлення про вилучення Предмета
лізингу. У повідомленні зазначається
дата місце та час передачі Предмета
лізингу, що вилучається. Документом, що
підтверджує вилучення Предмета
лізингу, є Акт вилучення Предмета
лізингу.

8.3. Після одержання відповідного
повідомлення Лізингоодержувач
зобов'язаний за власний рахунок
привести Предмет лізингу у придатний
стан з урахуванням нормального зносу
та у строк, вказаний Лізингодавцем в
повідомленні, повернути Предмет
лізингу Лізингодавцю у вказане ним
місце.

8.4. У разі неможливості приведення
Предмета лізингу в придатний стан,
Лізингоодержувач відшкодовує
Лізингодавцю збитки, спричинені
втратою придатного стану Предмета
лізингу, та/або упущену вигоду у разі
вилучення Предмета лізингу
Лізингодавцем.

8.5. Якщо Лізингоодержувач не поверне
Предмет лізингу відповідно до умов п.8.3.
Договору, Лізингодавець може
здійснити його перевезення на власний
розсуд за рахунок Лізингоодержувача. В
такому випадку Лізингоодержувач не має
права чинити перешкоди Лізингодавцю, в
тому числі і щодо доступу на місце
знаходження Предмета лізингу.

8.6. Ризики, пов'язані з поверненням
Предмета лізингу, у всіх випадках
покладаються на Лізингоодержувача.

8.7 За продовження утримання Предмета
лізингу Лізингоодержувач зобов'язаний
сплачувати Лізингодавцю неустойку в
розмірі трикратного щомісячного
Лізингового платежу, визначеного для
місяця, в якому повинно було відбутись
повернення Предмета лізингу за кожен
повний місяць продовження утримування
Предмета лізингу.

Крім того, Лізингоодержувач
відшкодовує Лізингодавцю всі інші
витрати, понесені Лізингодавцем у
зв'язку із вилученням, зберіганням,
продажем Предмета лізингу, припиненням
Договору та інше.

Згідно до пункту 9.1. Договору у
випадку порушення зобов'язання, що
виникає з цього Договору, винна Сторона
несе відповідальна визначену цим
Договором.

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що
Сторона, яка порушила умови цього
Договору, повинна відшкодувати завдані
цим збитки іншій Стороні.

Як встановив апеляційний
господарський суд, Листом від 03.07.2009
року №562-232/t/0/1від 03.07.2009 року
лізингодавець повідомив Іноземне
підприємство "Технопарк" про відмову
від договорів лізингу № F 166 від 20.06.2008
року та № F 167 від 20.06.2008 року (частина 1
пункту 77 договорів) в односторонньому
порядку з моменту отримання даного
листа у зв'язку з тим, що лізингодавець
не виконував своїх зобов'язань щодо
сплати лізингових платежів більше 30
календарних днів, у якому пропонував
по факту отримання цього листа
підготувати предмети лізингу та
передати їх представнику Лізингодавця
в строк до 10.07.2009 року, даний лист
отримано боржником 08.07.2009 року ( том 2
грошових вимог а.с. 129-130).

22.08.2009 року Іноземне підприємство
"Технопарк" передало Товариству з
обмеженою відповідальністю "СГ
Еквіпмент Лізинг Україна" предмет
лізингу (Самоскид Hyundai HD-270; рік
виробництва: 2008, серійний номер
КМCDBI8CP8CO24405), про що складено Акт
вилучення предмету лізингу за
Договором лізингу від 20.06.2008 року № F166.

Крім вказаних сум стягнених з боржника
за рішенням суду та процентів,
нарахованих на підставі п.п.1 пункту 7.7
Договору за несвоєчасну сплату
лізингових платежів, Товариство з
обмеженою відповідальністю "СГ
Еквіпмент Лізинг Україна" також
просило стягнути витрати, понесені у
зв'язку з вилученням предмету лізингу
у сумі 123740,81 грн. з яких : 25367,25 грн. боргу
по страхуванню; 16107,57 грн. витрат на
ремонт предмету лізингу; 79,68 грн.
зняття з обліку, відновлення свідоцтва,
34800,0 грн. боргу за перевезення предмету
лізингу; 480,0 грн. послуги автокрану;
6186,35 грн. по Договору зберігання №
R2/22/06/09 від 22.06.2009 року, 84.04 грн. по
Договору реєстрації; 2000,0 грн. за
вчинення виконавчого напису по
рахунку № 10 від 09.02.2010 року; 40635,92 грн.
юридичних послуг, згідно актів
виконаних робіт 38635,0 грн.

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд в ухвалах від 13.02.2014
року та від 11.03.2014 року у даній справі
зобов'язував Товариство з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна" надати розрахунок суми
грошових вимог по договорам лізингу №
F166 та F167 окремо, з зазначенням сум
боргу, стягнених по рішенням суду; сум
нарахованих за пунктом 2.3.12 договорів;
період за який нараховані проценти за
неправомірне користування грошовими
коштами; висновки технічних експертиз;
договори, укладені з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Амако
Україна" на сервісне обслуговування та
ремонт техніки; докази підтверджуючі
необхідність сервісного
обслуговування і строки його
проведення, акти виконаних робіт по
сервісному обслуговуванню та ремонту
техніки; докази надання послуг по
перевезенню та послуг автокрану
(договори, накладні, акти виконаних
робіт); обґрунтування підстав оплати
боржником страхових внесків після
розірвання договорів та вилучення
техніки, розрахунок страхових внесків
за час дії договорів лізингу, які не
були сплачені боржником.

Суд касаційної інстанції погоджується
із висновками Дніпропетровського
апеляційного господарського суду про
те, що оскільки вимоги суду щодо
надання відповідних документів, в
порушення ст. ст. 33, 34 ГПК України не
виконані, отже, грошові вимоги
визнанню не підлягають: у сумі 25367,25 грн.
страхових внесків, оскільки кредитором
не доведено,що страхові внески не
сплачені боржником саме на час дії
договору лізингу (згідно до пункту 4.1
договору страхування предмета лізингу
здійснюється на весь час дії цього
Договору лізингоодержувачем і за його
власний рахунок); 16107,57 грн. за ремонт,
34800,0 грн. за перевезення, 480,0 грн.
-послуги автокрану,6186,35 грн. по
зберіганню оскільки кредитором не
надані первинні документи, які б
свідчили про виконання вказаних робіт,
а саме: договори, акти виконаних
робіт,накладні та інші документи; 2000,92
грн. за вчинення виконавчого напису
згідно до рахунку 310 від 09.02.2010 року у
зв'язку з тим, що вказаний напис
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27.09.2011
року у справі № 3/5005/9855/2011, залишеним
без змін, постановою Вищого
господарського суду України від 15.03.2012
року, визнаний таким, що не підлягає
виконанню; 40635,92 грн. за юридичні
послуги, оскільки такі послуги надані
ОСОБА_11 у інших справах, у яких,
відповідно до ст. 49 ГПК України можуть
бути заявлені.

Разом з тим, слід погодитись, що
грошові вимоги щодо зняття з обліку (
79,68 грн.) та реєстрації (84,04 грн.)
правомірно визнані судом другої
інстанції, оскільки згідно до пункту 1.1
Договору від 20.06.2008 року №F166 боржник
взяв на себе зобов'язання, в кінці
строку дії договору, придбати предмет
лізингу у власність за ціною,
визначеною в цьому Договорі,
невиконання цих умов боржником
призвело до витрат (163,72 грн.) по
вилученню майна, які відповідно до
пунктів 8.6,9.2 Договору покладаються на
боржника.

Також, ненадання боржником доказів
своєчасної оплати рахунків: від 25.12.2008
року № 2556/6/F166, від 25.12.2008року № 2556/6/Г166,
від 25.01.2009 року № 219/7/F166, від 25.02.2009року №
747/8/F 1466, від 25.09.2009 року № 1006/9/F166, від
25.04.2009 року № 1467/10/F166, від 25.05.2009 року №
1706/11/F166, від 25.06.2009 року № 2042/12/К166, від
14.08.2008року № 1068/R/F 166 призвело до
нарахування кредитором відповідно до
п.2.3.12 договору процентів у сумі 103753,75
грн.( розрахунок том грошових вимог 1,
а.с. 84).

Грошові вимоги щодо процентів
згідно до пункту 2.3.12 договору від
20.06.2008 року № F166 лізингу також визнані у
повному обсязі у сумі 103753,75 грн. ( том
грошових вимог 1, а.с.84).

Отже, за вказаним задоволенню підлягає
757752,83 грн..

Щодо Договору лізингу № F167 від 20.06.2008
року, Товариство з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна" просило визнати грошові
вимоги у сумі 749652,86 грн., проценти в
розмірі 483563,94 грн. та 14440,21 грн. витрати
по сплаті судового збору.

Як встановив апеляційний
господарський суд, кредитор,
відповідно до пункту 8.2 Договору
лізингу № F167 від 20.06.2008 року, направив
на адресу боржника лист № 562-232/t/0/1 від
03.07.2009 року про відмову від договору та
вилучення предмету лізингу.

10.09.2009 року за Актом вилучення предмету
лізингу Товариство з обмеженою
відповідальністю "Технопарк" передало
Товариству з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна" Бульдозер Shantui SD 23i рік
виробництва - 2008; серійний номер SD23AA100699.

Також, 10.09.2009 року кредитору передано
Екскаватор Hyndai R 320LC-7; 2007 року випуску,
серійний номер 90111234.

Судом другої інстанції встановлено, що
Товариству з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна" Гідромолот Kuanglim SG 2800S, 2008 року
виробництва, серійний номер KS9J34
боржником не передано до теперішнього
часу.

Згідно до п. 3 ст. 203 Цивільного кодексу
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна" та Іноземним підприємством
"Технопарк" договір від 20.06.2008 року №
F167, в установленному чинним
законодавством порядку (п. 3 ст. 215
Цивільного кодексу України) недійсним
не визнавався.

Згідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту,що звичайно ставляться.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що на виконання умов
договору №F167 від 20.06.2008 за актом
приймання-передачі від 07.07.2008
Товариством з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна" передано боржнику наступне
майно: Бульдозер Shantui SD23 у кількості 1
шт., Ескаватор Hyundai R320LS-7 у кількості 1
шт., Гідромолот Kwanglsm SG 2800 S у кількості 1
шт. на загальну суму 2 671 350,00 грн. Предмет
лізингу отриманий представником
іноземного підприємства "Технопарк"
07.07.2008 за довіреністю ЯОЯ №145263.

Пункт 2.2. Договору визначає порядок
розрахунку та коригування лізингових
платежів.

Пункт 2.3.8. Договору встановлює порядок
та строки оплати щомісячних лізингових
платежів.

Відповідно до п. 2.3.12. Договору, у разі
несвоєчасного внесення будь-якого
платежу із платежів, передбачених п. 2.3.
Договору, лізингоодержувач
зобов'язується сплатити лізингодавцю
проценти за прострочення виконання
грошового зобов'язання на підставі
рахунків-фактур.

Відповідно до п.7.7. Договору
лізингодавець має право відмовитися
від Договору в односторонньому порядку
у випадку, зокрема, якщо
лізингоодержувач не виконує свої
зобов'язання щодо сплати лізингових
платежів більше 30 календарних днів.

03.07.2009 року, вих. № 562-232/t/0/1, кредитор
повідомив боржника про відмову від
Договору через обставини не оплати
боржником лізингових платежів
протягом більш тривалого строку, ніж
передбачає п. 7.7. Договору.

Лист про відмову від Договору
отриманий боржником 08.07.2009 року.

10.09.2009 року кредитор та боржник склали
акт вилучення предмета лізингу,
відповідно до змісту якого боржник
частково повернув кредитору предмет
лізингу.

Доказів повернення гідромолоту Kwanglim SG
2800 S, рік виробництва -2008, не надано.

Також, відповідно до п.7.7. Договору, у
разі відмови лізингодавця від Договору
в односторонньому прядку у випадках,
передбачених цим пунктом Договору,
сплачені лізингові платежі
лізингоодержувачу не повертаються.

Відповідно до п. 8.1. Договору при
відмові лізингодавця від Договору, в
тому числі згідно з п. 7.7. Договору,
лізингоодержувач зобов'язаний негайно
сплатити лізингодавцю:

- суми лізингових платежів, право
вимагати сплати яких уже виникло і які
залишилися несплаченими, разом з
процентами за несвоєчасне внесення
будь-якого платежу згідно п. 2.3.12.;

- суми решти лізингових платежів, які
залишилося сплатити, та вартості
викупу предмета лізингу (по залишковій
вартості), зменшених шляхом
дисконтування. Розмір дисконту
встановлюється за достовірною
відсотковою ставкою, що діятиме на дату
повідомлення лізингодавця про
розірвання Договору. У разі продажу
предмета лізингу лізингодавцем
належні до сплати суми будуть зменшені
на 90% суми, отриманої від продажу
предмета лізингу, однак не більше, ніж
до розміру цих належних до сплати сум. А
у разі передачі предмета лізингу
іншому суб'єктові в користування, ці
належні до сплати суми будуть зменшені
на 90% бази для обчислення лізингових
платежів, встановленої у такому
договорі, однак не більше, ніж до
розміру цих належних до сплати сум.

Слід погодитись із апеляційним
господарським судом, що оскільки,
відмова від договору лізингу від 20.06.2008
року лізингодавця сталася з причини
невиконання умов договору
лізингоодержувачем, а договір
недійсним, в установленому чинним
законодавством порядку, не визнавався,
умови його повинні виконуватись
сторонами у відповідності до вимог
статей 525,526 Цивільного кодексу
України.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується із апеляційним
господарським судом, що грошові вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна", які нараховані кредитором
згідно до умов договору підлягають
задоволенню у сумі 749 652,86 грн.
лізингових платежів, 483 563,94 грн. та 14 440,21
грн. - проценти за прострочення
грошового зобов'язання, 1550373,0 грн. решти
лізингових платежів та вартість
викупу предмета лізингу (по залишковій
вартості), зменшених шляхом
дисконтування; 163,72 грн. (79,68 грн.+84,04 грн.)
витрати зняття з обліку ( відновлення
свідоцтва), всього 2798193,64 грн.

Також, правомірно відхилено частина
вимог, а саме: 25 367,25 грн. витрат за
договором добровільного страхування
за період з 31.08.2009 року по 03.08.2012 рік (
після розірвання договору лізингу,
16107,57 грн. - витрат на ремонт, 34800,0 грн. -
витрат по перевезенню, 480 грн. - послуги
автокрану, 6186,35 грн. - витрат по
зберіганню, 40635,92 грн. - витрат по
вчиненню виконавчого напису та
юридичні послуги, з підстав їх
недоведеності кредитором.

Щодо кредиторських вимог Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Райффайзен Лізинг Аваль" встановлено
наступні обставини.

28.09.2012 року, у відповідності до ч. 8 ст. 11
Закону про банкрутство, якою
встановлено, що кредитор, за заявою
якого порушено провадження у справі
про банкрутство, має право заявити
додаткові майнові вимоги до боржника у
межах строку, встановленого у ст. 14
цього Закону, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області із
додатковими кредиторськими вимогами у
сумі 8 454 243,91 грн., обґрунтовуючи вимоги
відносинами, що походять із договорів
фінансового лізингу, а саме, № L 1730-02/08,
№ L 1731-02/08, № L 1732-02/08, № L 1733-02/08, № L 1734-02/08,
№ L 1735-02/08, № L 1736-02/08, № L 1738-02/08, положення
яких є подібними.

Пунктом 1.1. Договорів сторони узгодили,
що Лізингодавець на підставі
договорів купівлі-продажу (поставки)
зобов'язався придбати у свою власність
та передати на умовах фінансового
лізингу, без надання послуг з
управління та технічної експлуатації,
у тимчасове володіння та користування
за плату майно, найменування, технічний
опис, модель, рік випуску, ціна одиниці,
кількість і загальна вартість якого
визначаються в Специфікації (Додаток
№2 до Договорів лізингу), а
Лізингоодержувач зобов'язався
прийняти предмети лізингу та
сплачувати лізингові платежі на умовах
цих Договорів.

На виконання умов вищеозначених
Договорів, кредитор (Лізингодавець)
придбав предмети лізингу за договорами
купівлі-продажу та передав їх у
тимчасове володіння та користування
боржнику (Лізингоодержувачу), що
підтверджується підписаним
представниками Сторін актами
приймання-передачі предметів лізингу.

Між тим, боржник свої зобов'язання за
Договорами виконував неналежно,
порушуючи порядок та строки сплати
лізингових платежів, у зв'язку з чим
сторони виклали договори у новій
редакції від 28.02.2012 року..

Згідно п. 1.2 Договорів лізингу строк
лізингу складається з Періодів
лізингу, зазначених в Графіку
лізингових платежів (додаток №1 до
Договорів лізингу) та не може бути
менше одного року. Додаток №1 до
кожного Договору лізингу - Графік
лізингових платежів (надалі - Графік) є
його невід'ємною частиною, у
відповідності з пунктом 9.4 Договору
лізингу.

Пунктами 4.1 та 4.2 Договору лізингу
встановлено, що лізингові платежі
складаються з авансового лізингового
платежу та поточних лізингових
платежів, що включають суму, яка
відшкодовує частину вартості Предмета
лізингу, та комісію Лізингодавця
(кредитора). Розмір поточного
лізингового платежу за певний період
лізингу зазначається в Графіку.

Згідно з Загальними умовами
фінансового лізингу (додаток № 4 до
Договору лізингу) (надалі - Загальні
умови) Лізингоодержувач (боржник)
сплачує поточні лізингові платежі
щомісяця авансом до 8 числа поточного
місяця на підставі рахунку
Лізингодавця (кредитора), направленого
на вказану в Договорі електронну
адресу Лізингоодержувача або за
допомогою факсимільного зв'язку. При
чому, у разі неотримання рахунку
Лізингодавця (кредитора) до 5 числа
поточного місяця Лізингоодержувач
(боржника) зобов'язаний звернутися до
Лізингодавця (кредитора) та отримати
свій рахунок самостійно. В цьому
випадку Лізингоодержувач (боржник)
зобов'язаний оплатити рахунок до 10
числа поточного місяця (пункт 5.3
Загальних умов).

З п. 5.4 Загальних умов вбачається, що
Лізингоодержувач (боржник) сплачує
поточні лізингові платежі починаючи з
першого періоду лізингу. При цьому,
першим періодом лізингу вважається
календарний місяць, що слідує за
місяцем в якому Предмет лізингу був
переданий Лізингоодержувачу (боржнику)
за Актом приймання-передачі. Зазначені
у Графіку порядкові номери періодів
лізингу відповідають календарним
місяцям, які слідують за першим
періодом лізингу в прямому порядку.

Пунктом 4.9. Договору лізингу
передбачено, що для розрахунку розміру
лізингових платежів у гривні, сторони
обрали валюту - долар США. При цьому всі
визначені цим Договором платежі, за
виключення компенсації відсотків за
фінансування придбання Предмета
лізингу, Лізингоодержувач сплачує за
правилами, наведеними в Графіку.

У Графіку сторони домовились, що
зазначений в цьому Графіку розмір
поточних лізингових платежів у гривні
розраховується за курсом НБУ до
обраної згідно Договору іноземної
валюти на перший робочий день першого
лізингового періоду, а у випадку зміни
на день складання рахунку Лізингодавця
за другий та наступні лізингові
періоди встановленого НБУ курсу гривні
до обраної згідно Договору іноземної
валюти, зазначені в цьому Графіку
лізингові платежі за кожний з періодів
лізингу змінюються пропорційно зміні
курсу на день складання рахунку за
відповідний лізинговий період.

Відповідно до пунктів 6.1,6.3. Загальних
умов Лізингодавець (позивач) має право
в односторонньому порядку змінити суму
лізингових платежів у наступних
випадках (включаючи, але не
обмежуючись):

6.1.1. У випадку зміни встановленого
на день укладення Договору розміру
ставки USD LIBOR на період 3 місяць, розмір
комісії змінюється відповідно за
кожний з періодів лізингу починаючи з
такого чергового періоду лізингу. При
цьому для визначення LIBOR на період 3
місяці застосовується календарний
квартал.

Розмір лізингових платежів
зазначається у відповідному рахунку
Лізингодавця (Кредитора) та підлягає
сплаті Лізингоодержувачем (боржником)
у безспірному порядку.

Тобто, у випадку зміни встановленого
Національним Банком України курсу
гривні до іноземної валюти, а також
ставки фінансування на період 1 місяць
відбувається зміна розміру визначених
у Графіку лізингових платежів.
Розрахована таким чином сума підлягає
сплаті Лізингоодержувачем (боржником).

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про
фінансовий лізинг" Лізингодавець має
право відмовитися від договору лізингу
та вимагати повернення предмета
лізингу від Лізингоодержувача у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
Лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж частково або у
повному обсязі та прострочення сплати
становить більше 30 днів.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про
фінансовий лізинг" встановлює, що
Лізингодавець має право вимагати
розірвання договору та повернення
предмета лізингу у передбачених
законом та договором випадках.

Така можливість передбачена у п.п. 1 і 2
ст.ст. 611, 615 та ч. 2 ст. 598 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до підпункту 6.1.2. пункту 6.1.
Договору Лізингодавець має право
достроково, в односторонньому порядку
розірвати Договір фінансового лізингу
та/або вилучити у Лізингоодержувача
Предмет лізингу у безспірному порядку,
у випадках, коли Лізингоодержувач,
зокрема, не сплатив лізинговий платіж
(частково або у повному обсязі) та
прострочення сплати становить більше 30
днів.

Умови, за яких Лізингодавець може
достроково в односторонньому порядку
розірвати Договір фінансового лізингу,
закріплені у розділі 6 Договорів.

Лізингодавець набуває такого права у
разі не сплати лізингових платежів та
прострочення сплати складає більше 30
днів. Відповідно до п.6.2 у такому
випадку Лізингодавець письмово
повідомляє про це лізингоодержувача,
що і було зроблено ТОВ "Райффайзен
Лізинг Аваль" у листах за вих. №705-03/10 та
№706-03/10 від 31.03.2010 року.

Таким чином, ТОВ "Райффайзен Лізинг
Аваль" в односторонньому порядку
відмовилось від Договорів фінансового
лізингу від 01.02.2008 року, в редакції від
28.02.2009 року, оскільки боржником
порушено свої зобов'язання, не
виконавши умови Договорів.

Разом з тим, у постанові Вищого
господарського суду України від 15.03.2012
року у справі №3/5005/9855/2011 зазначено, що
наведені Договори припинили свою дію з
30.04.2010 року.

Листами за вих. №705-03/10 та №706-03/10 від
31.03.2010 року Кредитор повідомив Боржника
про наявність заборгованості за
Договорами та відмову від Договорів у
випадку несплати заборгованості у
встановлені строки. У зв'язку із
несплатою заборгованості,
Лізингодавець відмовився від
Договорів з 30.04.2010 року.

Згідно із пунктом 6.4. Договору, у разі
припинення або розірвання цього
Договору та/або вилучення Предмета
лізингу всі витрати, пов'язані з
вилученням Предмета лізингу та його
подальшою реалізацією здійснюються за
рахунок Лізингоодержувача або
відшкодовуються Лізингодавцю
Лізингоодержувачем в повному обсязі.

Згідно пунктів 8.1.17 Загальних умов
фінансового лізингу (додаток № 4 до
Договору) у разі дострокового
припинення Договору Лізингоодержувач
зобов'язаний повернути предмет лізингу
та сплатити Лізингодавцю платежі,
визначені пунктами 10.3.2. цих Загальних
умов.

Пунктом 10.3.2 Загальних умов фінансового
лізингу (додаток № 4 до Договору)
встановлено, що у разі дострокового
припинення Договору Лізингоодержувач
зобов'язаний сплатити Лізингодавцю
наступні платежі: комісію за
дострокове припинення Договору в
розмірі 2% від суми непогашеної
вартості Предмету лізингу, визначеної
за правилами ч.5 п.п.10.3.2. цих Загальних
умов; нараховані за Договором штрафні
санкції (штраф, пеня); суми, які
відшкодовують витрати Лізингодавця та
не були сплачені Лізингоодержувачем;
заборгованість по поточних лізингових
платежах та нарахованих штрафних
санкціях; суму непогашеної вартості
Предмета лізингу зазначену в Графіку
для лізингового періоду, в якому має
місце дострокове припинення Договору,
та змінену за визначеними в Договорі та
додатках до нього.

Наведене також кореспондується із
пунктом 5.8. Договору фінансового
лізингу, за яким у разі вилучення у
Лізингоодержувача Предмета лізингу
та/або розірвання Договору
Лізингоодержувач крім визначених
Договором платежів, відшкодовує
Лізингодавцю завдані збитки, зокрема
проценти по кредитним договорам
(договору), які сплачує Лізингодавець з
суми загальної заборгованості
Лізингоодержувача за цим Договором.

Колегія суддів касаційної інстанції
підтримує висновок апеляційного
господарського суду про те, що після
розірвання Договору фінансового
лізингу, на боржника покладається
обов'язок сплати суми заборгованості,
визначеної за умовами такого договору,
зокрема, пункт 10.3.2. Загальних умов
фінансового лізингу.

Грошові вимоги за договором
фінансового лізингу №L1730-02/08 від 28.02.2009
року у сумі 2 185 893,96 грн. визнано судом
другої інстанції, з наступних підстав.

27.09.2010 року рішенням господарського
суду Дніпропетровської області у
справі №14/263-10 задоволено позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" до Іноземного підприємства
"Технопарк", стягнуто з Боржника 806 060,69
грн. основного боргу за договором
фінансового лізингу №L1730-02/08 від 28.02.2009
року, 8060,00 грн. витрат по сплаті
державного мита, 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, а разом 814 356,69 грн.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
07.12.2010 року рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27.09.2010
року у справі №14/263-10 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 02.03.2011 року постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 07.12.2012 року та
рішення господарського суду м. Києва
від 27.09.2010 року у справі №14/263-10 залишено
без змін.

Станом на 28.09.2012 року переданий
боржнику предмет лізингу не повернуто
останнім та всупереч відмови кредитора
від Договору, у зв'язку із прострочення
сплати лізингових платежів більше 30
днів, вчиненню приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12 виконавчого напису від
22.04.2010 року, реєстровий №904, про
повернення переданого на умовах
договору фінансового лізингу №L1730-02/08
від 28.02.2009 року предмету лізингу
"Екскаватору гусеничного Hyundai R320LC-7, 2007
р.в. серійний №90111111 у кількості 1 шт. та
гідромолоту KWANGLIM SG3300S, 2007 р.в., серійний
№RD07A08", боржник ухиляється від
виконання вказаного виконавчого
документу.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області у справі
№14/263-10 від 27.09.2010 року стягнення
заборгованості за поточними
лізинговими платежами у розмірі 806060,69
грн. відбувалось з восьмого по
дев'ятнадцятий лізингові періоди, що
згідно узгодженого сторонами Графіку
платежів (Додаток №1 до Договору)
відповідає лютому 2009 року - лютому
2010року.

У зв'язку із невиконанням боржником
рішення суду та несплатою означеною
безспірної заборгованості,
Лізингодавець керуючись положеннями
підпункту 6.1.2. пункту 6.1. Договору та
частини 2 статті 7 та пункту 4 частини 1
статті 10 Закону України "Про фінансовий
лізинг" відмовився від Договору
фінансового лізингу з 01.05.2012 року, що
відповідає початку двадцятого
лізингового періоду.

Таким чином, боржником залишилися
несплаченою в тому числі, передбачена
підпунктом 5 пункту 10.3.2. Загальних умов
фінансово лізингу, заборгованість
Лізингоодержувача зі сплати суми
непогашеної вартості Предмета лізингу
зазначену в Графіку для лізингового
періоду, в якому має місце дострокове
припинення Договору, та змінену за
визначеними в Договорі та додатках до
нього (Загальні умови, Графік)
правилами, що складає індексацію 1111267,9
грн.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України,
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що станом на 28.09.2012 року,
рішення суду боржником не виконано,
борг за Договором фінансового лізингу
у розмірі 814 356,69 грн. не погашено, не
повернуто предмет лізингу та не
сплачено його індексовану вартість у
розмірі 1111 267,90 грн., що визначена
станом на 01.05.2010 року, відповідно до
умов договору.

Отже, суд апеляційної інстанції
розрахував, що інфляційні витрати з
суми боргу 814356,69 грн. за період з 07.12.2010
року по 27.05.2012 рік становлять 47 232,69 грн.,
3% річних 36010,18 грн., підлягають
визнанню, а з непогашеної індексованої
вартості предмету лізингу у розмірі 1
111 267,9 грн., за період з 01.05.2010 року по
27.05.2012 рік, інфляційні витрати, які
складають 107 792,99 грн., 3% - 69233,51 грн.
підлягають відхиленню, оскільки листом
від 31.03.2010 року кредитор вимагав
повернення майна предмету лізингу.
Доказів звернення до боржника з
грошовими вимогами в цій частині за
вказаний період, боржник не надав.

Всього за вказаним договором визнано 814
356,69грн.+ 1111267,9 грн. + 47232,69грн. + 36010,18грн. =
2008867,46грн.

За договором фінансового лізингу №
L1731-02/08 від 28.02.2009 року апеляційним
господарським судом визнано грошові
вимоги, підтверджені рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 30.09.2010 року, залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
21.12.2010 року у справі № 1/281-10 у сумі 686 848,94
грн., 34342,45 грн. - індекс інфляції за
період з 21.12.2010 року по 27.05.2012 року та
29581,55 - 3% річних за період з 21.12.2010 року по
27.05.2012 року.

Всього, 686 848,94 грн. +34342,45 грн. +29581,55 грн. =
750772,94 грн.

Слід погодитись із висновком суду
апеляційної інстанції, що у визнанні 668
376,91 грн. проіндексованої вартості
предмету лізингу станом на 01.05.2010 року,
та нарахованих на вказану суму 33418,85
інфляції та 28785,99 грн. - 3% річних за
період з 21.12.2010 року по 27.05.2012 року,
нарахованих за прострочку погашення
індексованої вартості предмету
лізингу, слід відмовити, оскільки
предмет лізингу - екскаватор Hyundai R3ZOLC - 7
(2007 року випуску) за вказаним договором
був повернутий лізингодавцю.

За договором № L1732-02/08 від 28.02.2009 року
вимоги підтверджено рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 23.09.2010 року, залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.04.2011 року у справі № 28/358-10 у сумі 352 973,23
грн., 5707,82 грн. індекс інфляції та 12285,5
грн. 3% річних, нарахованих за період з
05.04.2011 року по 27.05.2012 року, всього 370967
грн.

Крім того, апеляційний господарський
суд встановив, що боржнику за вказаним
договором був виставлений рахунок від
30.05.2011 року № L1732-02/08/r1-002 на загальну
суму боргу в розмірі 959 854,33 грн., в тому
числі і визнану судом (370967,0 грн.). У
решті вимог за вказаним рахунком суд
відмовив, з підстав ненадання
кредитором розрахунку нарахування
боргу.

За договором № L 1733-02/08 від 28.02.2009 року
грошові вимоги у сумі 432622,86 грн.
підтверджені рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
17.08.2010 року у справі № 35/212-10, залишеним
без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 09.11.2010 року,
нараховані за період з 09.11.2010 року по
27.05.2012 рік, 24313,31 індекс інфляції та 18542,10
грн. 3% річних, всього 475478,27 грн.

Кредитором боржнику направлено
рахунок від 30.05.2011 року № L1733-02/08/r1-004 на
загальну суму боргу боржника 756 143,83 грн.
( в тому числі і визнану судом у
розмірі 475478,27грн.), оскільки щодо решти
грошових вимог розрахунок не надано,
грошові вимоги в цій частині судом не
визнано.

За договором № L1734-02/08 від 28.02.2009 року
грошові вимоги на суму 657 719,18 грн.
підтверджено рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
02.11.2011 року у справі № 5005/797/2011, та
нараховано за період з 15.11.2011 року по
27.05.2012 рік - 4604,03 грн. індекс інфляції,
10541,53 грн. - 3% річних. Всього 672864,74 грн.

За договором № L 1735-02/08 від 28.02.2009
року грошові вимоги підтверджено
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 21.06.2012
року у справі № 15/7-10 у сумі 451902,44грн., з
яких 34044,05 грн. пеня.

Кредитором боржнику направлено
рахунок від 30.05.2011 року № L1735-02/08/r1-003 на
суму 829675,32 грн., що фіксує загальну суму
боргу (з урахуванням стягненої за
рішенням суду у розмірі 451902,44 грн.,
решту грошових вимог 377773,0 грн., судом
відхилено, у зв'язку із ненаданням
розрахунку заборгованості.

За договором № L 1736-02/08 від 28.02.2009 року
грошові вимоги підтверджено рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 27.09.2010 року, залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
07.12.2010 року у справі № 14/262-10 у сумі 382140,6
грн.; нарахованих за період з 07.12.2010
року по 27.05.2012 року - 22164,15 грн. індекс
інфляції, 16897,94 грн. - 3% річних, всього
421202,69 грн.

Щодо грошових вимог кредитора на суму
743378,08 грн. за виставленим боржнику
рахунком № L1736-02/08/r1-002 від 30.05.2011 року,
встановлено, що частина вказаної суми
складається з 382140,6 грн. стягнутих за
вказаним рішенням суду, 16897,94 грн. 3%
річних, 22164,15 грн.,- 3% річних, 421202,69грн., а
всього із загальної суми боргу 322176,0
грн., кредитором не надано розрахунку
суми, період нарахування, підстави
нарахування, у зв'язку із чим у
задоволенні вказаної суми відмовлено.

Крім того, суд другої інстанції
встановив, що підлягає визнанню за
договором № L 1738-02/08 від 28.02.2009 року
стягнена з боржника за рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 21.09.2010 року, залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
25.11.2010 року у справі № 14/218-10 сума 357588,69
грн., нараховані за період з 25.11.2010 року
по 27.05.2012 рік - 20740,14 грн. індекс інфляції
та 16164,97 грн. - 3% річних, всього 394493,8 грн.

Щодо грошових вимог за рахунком
кредитора № L1738-02/08/r1-003 від 30.05.2011 року
на суму 681155,03 грн. судом другої
інстанції встановлено, що у наведену
суму увійшов весь розмір грошових
вимог боржника за вказаним договором,
за винятком визнаної суми (394493,8 грн.),
отже 286662,00 грн. за вказаним рахунком
відхилено, оскільки кредитором не
надано розрахунок грошових вимог на
дану суму, період розрахунку, та
підстави нарахування вказаної суми.

Апеляційний господарський суд дійшов
до висновку про те, що сума грошових
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" склала 5546550,0 грн., з яких пені -
34044,05 грн.( справа № 35/122-10) +34044,05 грн. (
справа № 15/7-10), 6739 грн. судові витрати.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає що господарський
суд, що здійснює правосуддя у справах
про банкрутство, не зв'язаний
висновками боржника і розпорядника
майна, за результатами розгляду
грошових вимог кредиторів та
зобов'язаний перевіряти законність та
обґрунтованість заявлених до боржника
вимог в повному обсязі.

У попередньому судовому засіданні
господарський суд, що здійснює
правосуддя у справах про банкрутство,
зобов'язаний перевірити та надати
правову оцінку усім вимогам кредиторів
до боржника, що подані протягом
тридцяти денного строку після
публікації оголошення, незалежно від
факту їх визнання чи невизнання
боржником.

Згідно ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також, інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на приписи ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог і заперечень.

Кредитори повинні довести свої грошові
вимоги відповідними документами
(рішеннями суду, відповідями на
претензію, договорами, актами
звірок,первинними
товарно-транспортними накладними та
ін.), тобто, факти наявності грошових
зобов'язань боржника повинні бути
встановлені господарським судом, як за
розміром так і за суттю.

На підставі вимог ч.ч. 1,2 ст. 43 ГПК
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Із матеріалів справи вбачається, що при
винесенні ухвали від 12.12.2013 року за
результатами попереднього засідання,
господарський суд Дніпропетровської
області фактично ухилився від
розгляду поданих кредиторських вимог
по суті , не з`ясував їх характер,
підстави та момент виникнення, не надав
оцінки письмовим доказам, що були
подані кредиторами в підтвердження
грошових вимог до боржника.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний суд переглядає справу за
наявними у справі і додатково поданими
доказами. Апеляційний господарський
суд не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, з
урахуванням приписів ст.ст.33, 34, 43 ГПК
України, у постанові від 08.04.2014 року
повторно розглянув справу по суті,
переглянув грошові вимоги кредиторів,
визнаних ухвалою суду першої
інстанції, за результатами
попереднього засідання, з`ясував їх
характер, підстави та момент
виникнення останніх, надав відповідну
юридичну оцінку, письмовим доказам, що
були подані Товариством з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" в підтвердження грошових вимог
до боржника.

З огляду на викладене, колегія суддів
касаційної інстанції вважає
правомірним висновок апеляційного
господарського суду про зміну ухвали
господарського суду Дніпропетровської
області від 12.12.2013 року у справі
№34/5005/4642/2012.

Поряд з цим, враховуючи межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, передбачені ст. ст. 1115, 1117 ГПК
України, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає за
необхідне відзначити, що Іноземне
підприємство "Технопарк" та ТОВ
"Райффайзен Лізинг Аваль" у касаційних
скаргах порушують питання, які
стосуються оцінки доказів. Проте,
оцінка доказів, на підставі яких судова
інстанція дійшла до висновку про
встановлення тих чи інших обставин
справи, в силу приписів ст. 43 ГПК
України, здійснюється за внутрішнім
переконанням суду, і їх переоцінка не
віднесена до компетенції касаційної
інстанції.

З урахуванням встановлених ст. ст. 1115,
1117 ГПК України меж перегляду справи,
колегія суддів касаційної інстанції
вважає, що під час розгляду справи, з
урахуванням змін, що викладені у
оскаржуваній постанові апеляційним
господарським судом, її фактичні
обставини були встановлені на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів в їх
сукупності, висновки відповідають цим
обставинам і їм дана належна юридична
оцінка, доводи скаржників не
спростовують обґрунтованості
висновків апеляційного господарського
суду, а тому, підстави для зміни чи
скасування оскаржуваної постанови
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 08.04.2014 року у
справі № 34/5005/4642/2012 відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Іноземного
підприємства "Технопарк" та Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Райффайзен Лізинг Аваль" залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
08.04.2014 року у справі № 34/5005/4642/2012
залишити без змін.

Головуючий: Панова І.Ю. Судді:
Запорощенко М.Д. Погребняк В.Я.