ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 р.
Справа №917/932/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АНД - Груп", вул.
Софіївська 10 - А, м. Київ,01001 (юридична
адреса); поштова адреса: 04073, м. Київ, вул.
Сирецька,33А

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1,36000

про стягнення грошових коштів в сумі
2959,02 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 22.07.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
85 ГПК України та визначив строк
виготовлення повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 2959,02 грн. за
договором поставки продукції №956 від
02.04.2013 року з яких: 2799,72 грн. - сума
основного боргу, 129,44 грн. - пеня, 29,86 грн.
- 3% річних.

Позивач в судове засідання не з'явився,
ухвалою суду від 10.06.2014 року явка
позивача була визнана судом
необов'язковою.

05.06.2014 року до суду від позивача
надійшла заява про зменшення розміру
позовних вимог. В поданій заяві позивач
повідомив, що при підготуванні
позовної заяви було допущено помилку, а
саме невірно зазначено номери та дати
ТТ накладних та суми, на які було
поставлено товар, що призвело до
невірного розрахунку штрафних
санкцій. ФОП ОСОБА_1 було отримано товар
відповідно до ТТН на загальну суму 2799,72
грн. Тому позивач просить суд стягнути
з відповідача суму основного боргу в
розмірі 2799,72 грн. за товар, поставлений
по накладним від 10.12.2013 року та від
11.12.2013 року, пеню в розмірі 76,13 грн., 3%
річних в розмірі 17,56 грн. До поданої
заяви позивач додав розрахунок ціни
позову, копію витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців стосовно
місця проживання ФОП ОСОБА_1 станом на
26.05.2014р., оригінал договору поставки
продукції №956 від 02.04.2013 року, оригінали
ТТН від 10.12.2013 року та від 11.12.2013 року,
довідку-підтвердження.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Суд приймає заяву позивача до розгляду
та розглядає позовні вимоги в редакції
заяви від 05.06.2014 року.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, ухвали суду, які направлялися
відповідачу за адресою: АДРЕСА_2,36000,
повернулися до суду з відміткою
поштового відділення "за закінченням
терміну зберігання".

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 26.05.2014 року
місцем знаходження відповідача є:
АДРЕСА_2,36000, тобто адреса, зазначена у
позовній заяві, на яку і здійснювались
направлення ухвал суду.

Відповідно до ч.3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою судом
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається що адресат повідомлений про
час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене суд вважає
відповідача належним чином
повідомленим про дату, час та місце
судового засідання.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо,
господарський суд повідомляв належним
чином відповідача про дату, час і місце
судового розгляду, а неявка
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті, жодних клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило, то справа
розглядається без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

02.04.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "АНД - Груп" (позивач,
постачальник) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
покупець) було укладено договір
постачання продукції № 956 ( арк. с. 11).

Відповідно до умов вказаного договору
постачальник продає та поставляє, а
покупець купує та оплачує на умовах та
у порядку визначених цим договором
товар в асортименті, кількості та за
цінами, вказаними в додатках
(специфікаціях) або накладних, що
засвідчують прийом-передачу товару від
постачальника до покупця та є
невід'ємними частинами цього договору.
Сторони застосовують до даного
договору умови DDР - доставка продавцем
товару в пункт, вказаний покупцем
(редакція "ІНКОТЕРМС" 2000 року).

10.12.2013 року та 11.12.2013 року позивачем за
договором було передано відповідачу
товару на загальну суму 2799,72 грн., що
підтверджується підписаними сторонами
та скріпленими їх печатками
товарно-транспортними накладними №
ПЛТ-010398 від10.12.2013 року та №ПЛТ-010421 від
11.12.2013 року (арк. с. 30- 31).

Пунктом 3.3. договору встановлено, що
покупець зобов'язується оплачувати
кожну партію переданого
постачальником товару, протягом 14
календарних днів з моменту передачі
такої партії товару.

Як зазначає позивач, відповідач свої
зобов'язання за договором щодо оплати
отриманого товару не здійснив, у
зв'язку з чим виникла заборгованість на
суму 2799,72 грн.

Також позивачем на підставі п. 5.3.
договору та статті 625 ЦК України
нараховано відповідачу пеню за період
з 25.12.2013 року по 13.03.2014 року в сумі 27,53
грн. (по накладній №ПЛТ010398 від 10.12.2013
року) та за період з 26.12.2013 року по 13.03.2014
року в сумі 48,60 грн. (по накладній
№ПЛТ010421 від 11.12.2013 року) , що разом
складає - 76,13 грн.; 3% річних за період з
11.07.2013 року по 13.03.2014 року в сумі 6,35 грн.
(по накладній №ПЛТ010398 від 10.12.2013 року)
та за період з 23.08.2013 року по 13.03.2014 року
в сумі 11,21 грн. (по накладній №ПЛТ010421
від 11.12.2013 року), що разом складає - 17,56
грн.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами виникли правовідносини з
договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265
Господарського кодексу України
передбачають, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. До відносин поставки, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу
України встановлює, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент пред'явлення позову та розгляду
справи, відповідач свої зобов'язання за
договором постачання продукції № 956
від 02.04.2013 року не виконав.

Судом встановлено, що
товарно-транспортними накладними №
ПЛТ-010398 від10.12.2013 року, №ПЛТ-010421 від
11.12.2013 року підписаними сторонами та
скріпленими їх печатками ,
підтверджується факт поставки
позивачем відповідачу товару на суму
2799,72 грн.

Отже, відповідач підписавши та
посвідчивши своєю печаткою договір
постачання продукції № 956 від 02.04.2013
року, товарно-транспортні накладні №
ПЛТ-010398 від10.12.2013 року та №ПЛТ-010421 від
11.12.2013 року, взяв на себе зобов'язання з
оплати товару.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського
кодексу, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.3. договору сторони
встановили, що у випадку несвоєчасної
оплати поставленої партії товару,
покупець зобов'язаний сплатити на
користь постачальника пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості партії товару за кожен день
прострочення платежу.

Позивачем нараховано відповідачу пеню
за період з 25.12.2013 року по 13.03.2014 року в
сумі 27,53 грн. (по накладній №ПЛТ010398 від
10.12.2013 року) та за період з 26.12.2013 року по
13.03.2014 року в сумі 48,60 грн. (по накладній
№ПЛТ010421 від 11.12.2013 року) , що разом
складає - 76,13 грн.;

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 76,13 грн. пені, суд визнає
правомірними (розрахунок суми пені
перевірено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Позивачем нараховано відповідачу 3%
річних за період з 11.07.2013 року по 13.03.2014
року в сумі 6,35 грн. (по накладній
№ПЛТ010398 від 10.12.2013 року) та за період з
23.08.2013 року по 13.03.2014 року в сумі 11,21 грн.
(по накладній №ПЛТ010421 від 11.12.2013 року),
що разом складає - 17,56 грн.

При перевірці нарахованих позивачем 3%
річних судом встановлено, що позивачем
допущено описку у розрахунку в початку
періоду нарахування 3% річних, а саме:
по накладній №ПЛТ010398 від 10.12.2013 року
зазначено початок періоду нарахування
з 11.07.2013 року, а по накладній №ПЛТ010421
від 11.12.2013 року з 23.08.2013 року, тоді як
сума нарахованих 3% річних співпадає з
вірним періодом початку нарахування 3%
річних та кількістю днів такого
періоду відповідно до умов договору та
дати поставки товару за накладними, а
саме: по накладній №ПЛТ010398 від 10.12.2013
року з 25.12.2013 року по 13.03.2014 року та по
накладній №ПЛТ010421 від 11.12.2013 року з
26.12.2013 року по 13.03.2014 року.

Отже, на підставі вище викладеного, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
3% річних за період з 25.12.2013 року по 13.03.2014
року в сумі 6,35 грн. (по накладній
№ПЛТ010398 від 10.12.2013 року) та за період з
26.12.2013 року по 13.03.2014 року в сумі 11,21 грн.
(по накладній №ПЛТ010421 від 11.12.2013 року),
що разом складає - 17,56 грн. є
правомірними, не перевищують
розрахунку суду (розрахунок 3%
перевірено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5") і підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги в частині 2799,72 гривень боргу за
договором постачання продукції № 956
від 02.04.2013 року, 76,13 грн. пені, 17,56 грн. 3%
річних підтверджуються наявними
доказами ( в мат. справи), відповідачем
не заперечуються і підлягають
задоволенню.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 33,43,75,82-85 ГПК України,
суд -

В И Р
І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,36000,
код НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "АНД - Груп"
(вул. Софіївська 10 - А, м. Київ,01001
(юридична адреса); поштова адреса: 04073, м.
Київ, вул. Сирецька,33А, р/р 4500 в АБ
"ІНГ Банк Україна", МФО 300539, код 34795962)
2799,72 грн. основаного боргу, 76,13 грн. пені,
17,56 грн. 3% річних.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 25.07.2014 р.

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.
У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією