ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року Справа № 910/2429/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого: Полянського
А.Г.

суддів: Кравчука
Г.А., Мачульського Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку

на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
10.06.14

у справі № 910/2429/14
Господарського суду міста Києва

за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Ка-Софт"

до Національної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку

про стягнення 289 634,45
грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явились,

відповідача - Андрущак О.Л. дов. від
05.02.2014 р.

Розпорядженням Секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України від 29.07.2014 р. у зв'язку з
поверненням з відпустки судді Кравчука
Г.А. для розгляду касаційної скарги у
цій справі, призначено колегію суддів у
складі: головуючий - Полянський А.Г.
судді - Кравчук Г.А., Мачульський Г.М.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.03.2014 р. (суддя - Привалов А.І.)
позов задоволено частково, стягнуто з
Комісії на користь ТОВ "Ка-Софт" 282 990
грн. основного боргу, пеню в сумі 2 469,38
грн., 3% річних в сумі 1 139,71 грн.,
інфляційні втрати в сумі 565,98 грн. та 5
792,69грн. судового збору. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014 р. (судді
- Дикунська С.Я., Алданова С.О., Кропивна
Л.В. ) рішення Господарського суду міста
Києва від 13.03.2014 р. залишено без змін.

Не погоджуючиcь з рішенням та
постановою апеляційного
господарського суду, Національна
комісія з цінних паперів та
фондового ринку звернулась до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, мотивуючи скаргу доводами
про порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України прийшла до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити постанову апеляційного
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
постанова апеляційного господарського
суду прийнята з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.12.2013 р. між ТОВ "Ка-Софт"
(постачальником) та Комісією
(замовником) укладено Договір, за
умовами п.1.1 якого постачальник
зобов'язався у 2013 році передати у
власність замовника "Машини
обчислювальні, частини та приладдя до
них (сервери, серверні шафи, системи
безперебійного живлення)" (товар) в
кількості та за визначеною у
специфікації ціною, а замовник
зобов'язався прийняти товар та
оплатити його.

Згідно п. 3.1 Договору, його ціна
становить 282 990 грн. з ПДВ. Ціна договору
не може перевищувати бюджетне
призначення замовника. Фактична
вартість товару, яка поставляється за
Договором підтверджується видатковою
накладною (п. 3.2 Договору).

Сторонами було підписано специфікацію
на поставку товару, в якій визначено
найменування товару, його кількість,
ціну та загальну вартість, що склала 282
990 грн. з ПДВ.

На виконання умов Договору позивачем
за видатковою накладною № 1 від 19.12.2013 р.
було поставлено відповідачу товар на
загальну суму 282 990 грн., відповідачем
оплату поставленого позивачем товару
не здійснено.

Заперечуючи проти вимог позивача
відповідач посилався на приписи п. 4.4
Договору, якими визначено, що в разі
затримки у виділенні бюджетних
асигнувань оплата за поставку товару
здійснюється протягом 3 банківських
днів з дати отримання замовником
бюджетних асигнувань на здійснення
закупівлі на свій реєстраційний
рахунок.

За договором поставки (ч.1 ст.712 ЦК
України) продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що
оплата здійснюється шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок постачальника на підставі
рахунків-фактур та накладних з
відстрочкою платежу на термін 5
календарних днів з моменту поставки.

Колегія суддів погоджується з
висновками попередніх судових
інстанцій про те, що договір, за
умовами якого здійснено поставку
товару, на підставі ст. 692 ЦК України є
оплатним, а відповідач зобов'язаний
оплатити прийнятий товар.

Умовами п. 4.4 Договору сторонами
узгоджено не умови виникнення у
відповідача цього обов'язку, а порядок
і строки здійснення розрахунків, тобто
строки виконання зобов'язання.

Отже, відсутність у боржника
необхідних коштів, як і порушення
зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважається
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності (ст. 218 ГК України).

Сторони у п. 4.4 договору визначили строк
виконання відповідачем зобов'язання з
оплати поставленого товару вказівкою
на обставини надходження бюджетних
асигнувань. Однак, вказана подія не
може бути визнана такою, що неминуче
має настати, оскільки вона залежить від
суб'єктивної поведінки третьої особи,
без зазначення реквізитів цієї особи в
договорі № 95/14 від 06.12.2013 р.

Оскільки факт наявного боргу
відповідача перед позивачем належним
чином доведено, документально
підтверджено й відповідачем не
спростовано, місцевий суд дійшов
правильного висновку, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача
боргу в розмірі 282 990 грн. підлягають
задоволенню.

За умовами п.7.2 Договору, за порушення
строків оплати поставленого товару
замовник сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, діючої
на період нарахування штрафних
санкцій, від вартості несплаченого
товару за кожний день прострочення.

Згідно положень п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, у виняткових
випадках зменшувати розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи, що відповідач є установою,
фінансування якої здійснюється за
рахунок державних коштів, суд
обґрунтовано зменшив розмір заявленої
до стягнення пені на 50%.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом

Здійснивши перерахунок 3% річних та
інфляційних втрат, місцевий суд
стягнув 3% річних в сумі 1 139,71 грн. та
інфляційні втрати в сумі 565,98 грн.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст.
1115 ГПК України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів
вважає, що суд в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99,
101 ГПК України всебічно, повно і
об'єктивно розглянув в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, дослідив подані сторонами
в обґрунтування своїх вимог і
заперечень докази; належним чином
проаналізував відносини сторін та
дійшов обґрунтованих висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції
відповідають встановленим обставинам
справи, доводи касаційної скарги їх не
спростовують, а тому підстав для зміни
чи скасування оскаржуваного судового
рішення у справі не вбачається.

В судовому засіданні оголошена
вступна та резолютивна частини
постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111
ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національної комісії
з цінних паперів та фондового ринку

залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 13.03.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014 у справі
№ 910/2429/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
Полянський А.Г.

Судді
Кравчук Г.А.

Мачульський Г.М.