ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 серпня 2014 р. Справа №
903/568/14Господарський суд Волинської
області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря
Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук
Світлана Анатоліївна

За участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача 1 (публічного
акціонерного товариства «Нафтогаз
України»): - Мельник В.В. (представник за
дов. № 24-93 від 1804.2014 р.)

від відповідача 2 (публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз») - Козлюк З.Р. (представник
за дов. № 1696/06-06 від 02.10.2013 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку у приміщенні
господарського суду Волинської
області справу за позовом державного
комунального підприємства
«Луцьктепло» до публічного
акціонерного товариства НАК«Нафтогаз
України» та публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Волиньгаз» про визнання
недійсним договору

В судовому засіданні 01.08.2014 р. у
відповідності до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Державне комунальне підприємство
«Луцьктепло» звернулося в суд з
позовом до публічного акціонерного
товариства НАК «Нафтогаз України» та
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» про визнання недійсним
договору.

Позов мотивувало тим, що 29 вересня
2011 р. між публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Волиньгаз» (продавець) та
державним комунальним підприємством
«Луцьктепло» (покупець) було укладено
договір поставки природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями №6-ТЕ-11/12 з
відповідними додатковими угодами,
згідно з якими продавець
зобов'язувався передати у власність
покупцю у 4 кварталі 2011р. та у 2012р.
імпортований природний газ, ввезений
на митну територію України ПАТ «НАК
Нафтогаз України», для потреб суб'єктів
господарювання, які виробляють теплову
енергію, у т.ч. блочних (модульних)
котелень, установлених на дахові та
прибудованих (в обсягах природного
газу, який використовується для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями), а покупець
- приймати та оплачувати газ на умовах
цього договору.

Відповідно до цього договору продавець
поставляв покупцеві природний газ, а
покупець його оплачував.

02 листопада 2012 року між публічним
акціонерним товариством «Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (новий кредитор) та публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Волиньгаз" (первісний кредитор) було
укладено договір № 14/6735/12 про
відступлення права вимоги, відповідно
до умов якого первісний кредитор
передав, а новий кредитор прийняв на
себе право вимоги до боржника
первісного кредитора ДКП "Луцьктепло"
(боржник, покупець) за договором на
постачання природного газу від 29.09.2011 р.
№6-ТЕ-11/12 боргу у сумі 46 920 038,75 грн., а
також право вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних витрат
та відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань по договору.

На виконання п. 2.2 договору від 22.11.2012 р.
№14/6735/12 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України»
та ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Волиньгаз" був підписаний
акт приймання-передачі документів,
відповідно до якого первісний кредитор
передав, а новий кредитор прийняв -
договір поставки природного газу
№6-ТЕ-11/12 від 29.09.2011р. з додатковими
угодами, укладеними між ПАТ
«Волиньгаз» та ДКП «Луцьктепло», акти
приймання-передачі газу,
оборотно-сальдову відомість по рахунку
ДКП «Луцьктепло», акт звіряння
розрахунків станом на 16.10.2012 р.

Позивач заявляє, що договір про
відступлення права вимоги укладений
02.11.2012 р. між ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Волиньгаз» та ПАТ «НАК»
«Нафтогаз України» є таким, що не
відповідає вимогам законодавства та
просить суд визнати його недійсним.

Ухвалою господарського суду від 19.06.2014
р. за вказаним позовом було порушено
провадження у справі та призначено
розгляд останньої в судовому
засіданні.

02.07.2014 р. ухвалою суду було
відкладено розгляд справи у зв'язку із
неявкою представника позивача та
представника відповідача 1 (публічного
акціонерного товариства НАК «Нафтогаз
України») в судове засідання та не
виконанням вимоги ухвали суду.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Через
канцелярію суду 31.07.2014 р. подав заяву на
виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача 1 (публічного
акціонерного товариства НАК«Нафтогаз
України» позов не визнає.

Представника відповідача 2 (публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз») позов не визнає. Через
канцелярію суду 31.07.2014 р. подав
клопотання про долучення до матеріалів
справи копію постанови Рівненського
апеляційного господарського суду від
17.07.2014 р. та 01.08.2014 р. подано відзив на
позовну заяву.

Явка сторін обов'язковою не
визнавалась. Суд прийшов до висновку
про можливість розгляду справи по суті
в судовому засіданні за відсутністю
представника позивача, за наявними
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору та з огляду на встановлений
статтею 69 ГПК України строк вирішення
спору.

Заслухавши пояснення представників
відповідачів, дослідивши письмові
докази в справі, суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що 29 вересня 2011 р.
між публічним акціонерним товариством
по газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» (продавець) та державним
комунальним підприємством
«Луцьктепло» (покупець) було укладено
договір поставки природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями №6-ТЕ-11/12 з
відповідними додатковими угодами,
згідно з якими продавець
зобов'язувався передати у власність
покупцю у 4 кварталі 2011р. та у 2012р.
імпортований природний газ, ввезений
на митну територію України ПАТ «НАК
Нафтогаз України», для потреб суб'єктів
господарювання, які виробляють теплову
енергію, у т.ч. блочних (модульних)
котелень, установлених на дахові та
прибудованих (в обсягах природного
газу, який використовується для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями), а покупець
- приймати та оплачувати газ на умовах
цього договору (а.с.10-15).

02.11.2012 р. між публічним акціонерним
товариством «Національною акціонерною
компанією «Нафтогаз України» (новий
кредитор) та публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Волиньгаз» (первісний
кредитор) було укладено договір
№ 14/6735/12 про відступлення права вимоги,
відповідно до умов якого первісний
кредитор передав, а новий кредитор
прийняв на себе право вимоги до
боржника первісного кредитора ДКП
«Луцьктепло» (боржник, покупець) за
договором на постачання природного
газу від 29.09.2011 р. №6-ТЕ-11/12 боргу у сумі 46
920 038,75 грн., а також право вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних витрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань по договору (а.с.16-17).

Відповідно до пунктів 2.4 та 2.5 договору
про відступлення права вимоги сторони
узгодили, що розрахунки за цим
договором на суму права вимоги
здійснюються шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог згідно ст.
601 ЦК України після підписання
сторонами акта приймання-передачі
документів. Зарахування зустрічних
однорідних вимог підтверджується
договорами про припинення зобов'язань
та/або заявами про зарахування вимог.

05.11.2012 р. був підписаний акт
приймання-передачі документів між ПАТ
по газопостачанню та газифікації
«Волиньгаз» (первісний кредитор) та ПАТ
НАК «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (а.с.18).

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3,5-6 ст. 203 ЦК України.

Під недійсним правочином розуміють дії
фізичних і юридичних осіб, які хоч і
спрямовані на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків, але не створюють цих
наслідків, внаслідок невідповідності
вчинених дій вимогам закону.

Вирішуючи спір про визнання угоди
(правочину) недійсною, господарський
суд встановлює наявність тих обставин,
з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угоди вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

У відповідності до ч.1-3 ст.203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
У відповідності ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Нормами ст. 516 ЦК України передбачено,
що заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Положеннями ст. 515 ЦК України
визначені зобов'язання в яких заміна
кредитора не допускається.

06.11.2012 р. № 2329/06-03 в повідомленні
ПАТ «Волиньгаз» стосовно укладення з
ПАТ НАК «Нафтогаз України» договору
про відступлення права вимоги, що було
надіслано на адресу ДКП «Луцьктепло»
товариством зазначався саме рахунок зі
спеціальним режимом використання,
відкритий позивачем в ПАТ «Ощадбанк».

Оскільки ПАТ «НАК «Нафтогаз України»
було визначено на законодавчому рівні
як гарантованого постачальника
природного газу для ДКП «Луцьктепло»,
усі кошти, які надійшли від споживачів
теплової енергії на рахунки
відповідача, повинні перераховуватися
банками згідно з порядком розподілу
коштів, затвердженим Кабінетом
Міністрів України, виключно на рахунок
ПАТ НАК «Нафтогаз України», відкритий у
ПАТ «Ощадбанк».

Спожитий ДКП «Луцьктепло» згідно
договору № 6-БО-11/12 від 29.09.2011 року
природний газ, це саме той природний
газ, який був придбаний ПАТ «Волиньгаз»
у ПАТ НАК «Нафтогаз України» згідно
договору № 14/2218/11 від 30.09.2011 року, що
призначався виключно для суб'єктів
господарювання, які виробляють теплову
енергію, яка споживається бюджетними
установами га організаціями і іншими
споживачами; вимога перерахування
коштів на відповідні рахунки із
спеціальним режимом використання
встановлена на законодавчому рівні,
оскільки відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону
№ 2467 кошти, що надходять за спожитий
природний газ перераховуються на
поточний рахунок гарантованого
постачальника, тобто на рахунки НАК
«Нафтогаз України» із спеціальним
режимом використання, які обслуговують
Уповноважені банки, визначені
Кабінетом Міністрів України.

Уклавши Договір про відступлення права
вимоги № 14/6736/12 від 02.11.2012 року, ПАТ
"Волиньгаз" та ПАТ НАК "Нафтогаз
України" не було змінено порядок
проведення розрахунків за природний
газ в контексті вимог чинного
законодавства України щодо
обов'язковості перерахування коштів на
поточний рахунок гарантованого
постачальника зі спеціальним режимом
використання, відкритого відповідно до
постанови КМУ № 247 в установах
уповноважених банків.

Договір про відступлення права вимоги
№ 14/6736/12 від 02.11.2012 року є укладенним та
чинним, підстави для визнання його
недійсним відсутні.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим (ст. 43 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. ч.1-3,5-6 ст.203, ч. 215, 512, 513,
514, 515, 516 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову державного
комунального підприємства
«Луцьктепло» до публічного
акціонерного товариства НАК «Нафтогаз
України» та публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Волиньгаз" про визнання
недійсним договору відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається через
господарський суд Волинської області
до Рівненського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів з
моменту підписання повного тексту
рішення.

Повне рішення складено

та підписано 04.08.14 р.

Суддя
І. О. Гарбар