ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2014 р.Справа № 923/630/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Петрова М.С. Гладишевої Т.Я.

(Склад колегії суддів Одеського
апеляційного господарського суду
сформовано згідно із розпорядженням
голови суду № 1302 від 23.06.2014 року)

при секретарі судового засідання:
Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: - Байчан О.М.
(довіреність № 32 від 15.11.2013 року)

- Лакотош Д.В. (довіреність № 45 від
03.04.2014 року)

від відповідача: - Стьопкін Д.Є.
(довіреність № 4/11 від 21.07.2014 року)

- Малакаєв О.Г. (довіреність № 4/11 від
21.07.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт"

на рішення господарського суду
Херсонської області від " 27" травня 2014
року, повний текст якого складено та
підписано " 30" травня 2014 року

по справі № 923/630/14

за позовом Державного підприємства
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт"

до відповідача Приватної фірми
"Югсудоремонт"

про стягнення 10 287,50 грн.

В С Т А Н О В И В :

07.05.2014 року Державне підприємство
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" (далі по тексту -
позивач) звернулось до господарського
суду Херсонської області з позовною
заявою до Приватної фірми
"Югсудоремонт" (далі по тексту -
відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 10 287,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем умов Договору підряду №
518-ХД від 07.12.2010 року, укладеного між
сторонами, в результаті чого в ході
ревізії проведено розрахунок пені у
розмірі 0,1 % вартості робіт, з яких
допущено прострочення виконання
зобов'язання понад 30 днів, у зв'язку з
чим розрахований штраф у розмірі 7%,
який повинен сплатити відповідач.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 27.05.2014 року по
справі № 923/630/14 (суддя Гридасов Ю.В.) у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Такий висновок суду мотивований тим, що
умовами укладеного між сторонами
Договору підряду № 518-ХД від 07.12.2010 року
не передбачено стягнення неустойки
(пені та штрафу).

Не погоджуючись із зазначеним вище
рішенням місцевого господарського
суду Державне підприємство
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" звернулося до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить оскаржуване рішення скасувати,
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ДП
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" у повному обсязі.
Скаржник в своїх доводах та
запереченнях посилається на те, що суд
повно та всебічно не перевірив всі
обставини справи, не дав належну
правову оцінку доказам, порушив та
невірно застосував норми чинного
законодавства, в зв'язку з чим виніс
незаконне і необґрунтоване рішення,
яке не відповідає обставинам справи і
вимогам закону.

За твердженням апелянта, місцевим
господарським судом було не взято до
уваги, що пунктом 7.1 Договору сторони
передбачили, що у випадку його
порушення сторона несе
відповідальність, визначену договором
та (або) чинним законодавством України.

Представником відповідача було подано
до суду апеляційної інстанції відзив
на апеляційну скаргу, в якому його
представник в судовому засіданні
просив залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а оскаржуване рішення -
без змін, вважаючи його правомірним,
обґрунтованим та відповідаючим
матеріалам справи.

Крім того, у зазначеному вище відзиві
на апеляційну скаргу представником
відповідача було заявлено клопотання
про застосування строків позовної
давності відповідно до ст.257 ЦК України.

За твердженням заявника, дана заява не
була подана до суду першої інстанції з
підстав, що не залежали від нього, а
саме у зв'язку з тим, що відповідач по
справі не приймав участь у судовому
засіданні господарського суду
Херсонської області у цій справі та не
мав змоги подати заяву про
застосування строків позовної
давності. Судом першої інстанції це
питання під час прийняття справи до
розгляду з нез'ясованих причин не
вирішувалося.

З приводу вказаного клопотання,
враховуючи наведені в ньому підстави
та викладені обставин, колегія суддів
зазначає наступне.

Питання щодо поважності цих причин,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що представником
відповідача було в повній мірі було
доведено поважність причин неподання
заяви про застосування строку позовної
давності до суду першої інстанції,
оскільки він належним чином не був
повідомлений про час, дату та місце
слухання справи, що підтверджується
наявними доказами, у зв'язку з чим
зазначене клопотання підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 101
ГПК апеляційний суд переглядає справу
за наявними у ній і додатково поданими
доказами.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та відзив на неї,
заслухавши в судових засіданнях
пояснення представників сторін,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України, апеляційна інстанція не
зв'язана доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі, а
згідно до приписів ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна належними і
допустимим доказами довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень.

Як встановлено господарським судом
першої інстанції та підтверджено в
ході апеляційного провадження, 07
грудня 2010 року між Державним
підприємством "Білгород-Дністровський
морський торговельний порт" (Замовник)
та Приватною фірмою "Югсудоремонт"
(Підрядник) був укладений Договір №
518-ХД, відповідно до п.1.1 якого Підрядник
зобов'язується на свій ризик виконати
роботи по коду ДК 016-97: 28.11.2 «Споруди та
каркаси металеві», 29.11.9 «Послуги з
монтажу, технічного обслуговування і
ремонту двигунів та трубін» за
завданням Замовника (Додаток № 1, який є
невід'ємною частиною Договору) з
використанням своїх матеріалів та
устаткування, а Замовник
зобов'язується прийняти і оплатити
виконані роботи (а.с.14-15).

Оплата за цим Договором проводитися:
форма розрахунків - безготівковий
переказ коштів на розрахунковий
рахунок підрядника. Порядок
розрахунків поетапний:

- Передоплата 30% від ціни Договору
впродовж 10-ти банківських днів на
підставі виставленого рахунку
Підрядником;

- Залишок 70% сплачується
Замовником не пізніше 30 календарних
днів після підписання акту виконаних
робіт та на підставі виставленого
рахунку підрядником (розділ 3).

Згідно п. 4.1 Договору строк виконання
робіт - 20 робочих днів з дня отримання
передоплати Підрядником.

Згідно п. 7.1 Договору у випадку
порушення Договору, сторона несе
відповідальність, визначену цим
Договором та чинним в Україні
законодавством.

30.12.2010 року сторонами було укладена
Додаткова угода до зазначеного вище
договору, якою було внесено зміни до
п.10.2 Договору та викладено його в
наступній редакції: « 10.2 строк цього
Договору починає свій перебіг у момент,
визначений п.10.1 Договору та
закінчується 31.03.2011 року» (а.с.16).

13.01.2014 року Державною фінансовою
інспекцією в Одеській області
Білгород-Дністровською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією був
складений Акт № 840/16/01 ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державне підприємство
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" за період з 01.07.2010
року - по 01.11.2013 року.

Так, відповідно до зазначеного акту
ревізії, фінансово-господарської
діяльності підприємства по Договору
підряду № 518-ХД від 07.12.2010 року
встановлено, що оплата авансового
платежу проведена 08.12.2010 року у сумі 24
690,00 грн. Акт викинених робіт підписаний
03.03.2011 року (замість 06.01.2011 року), тобто
на 55 днів пізніше. Остаточна оплата
проведена в березні 2011 року у сумі 57
610,00 грн. Також за проведеним
розрахунком пені в ході у розмірі 0,1 %
вартості робіт, з яких допущено
прострочення виконання за кожен день
прострочення та за прострочення понад
30 днів додатково розрахований штраф у
розмірі 7%, що складає 10 287,50 грн. (а.с.19).

04.03.2014 року ДП "Білгород-Дністровський
морський торговельний порт" звернулося
до ПФ "Югсудоремонт" з претензією,
згідно з якою просило протягом 30
календарних днів з моменту отримання
претензії перерахувати позивачу борг у
розмірі 10 287,50 грн. Крім того позивачем
зазначено, що у разі невиконання
відповідачем заявлених у претензії
вимог, підприємство змушене бути
звернутися до суду. (а.с.17-18).

Між тим, така претензія залишена ПФ
"Югсудоремонт" без відповіді та
задоволення, що і стало підставою для
звернення позивача до суду з
відповідним позовом.

Судова колегія апеляційної інстанції
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про відмову в
задоволені позовних вимог ДП
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" та вважає, що його
доводи, заперечення і вимоги викладені
в апеляційній скарзі, є безпідставними,
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Отже, як встановлено під час розгляду
даної справи, у відповідності із цими
нормами чинного законодавства, між
сторонами - ДП "Білгород-Дністровський
морський торговельний порт", як
замовником та ПФ "Югсудоремонт" як
підрядником, склались правовідносини
щодо пов'язані з ремонтом корпусної
частини буксира РБТ «Метель», про що
07.12.2010 року було укладено відповідний
договір № 518-ХД.

Так, зазначений договір є підставою для
виникнення у сторін господарських
зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК
України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і
згідно ст.629 ЦК України є обов'язковим
для виконання його сторонами.

Відповідно до ст.837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.854 Цивільного
кодексу України, якщо договором
підряду не передбачена попередня
оплата виконаної роботи або окремих її
етапів, замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Як встановлено місцевим
господарським судом та підтверджено в
ході апеляційного провадження, на
виконання умов зазначеного Договору,
сторонами було складено та підписано
Акт приймання викинених робіт від
30.03.2011 року, відповідно до якого
зазначено, що виконані ремонтні роботи
корпусної частини буксира РБТ «Метель»
на загальну суму 82 300, 00 грн. (в тому
числі ПДВ 13 716,66).

Відповідно до п.2.1 Договору,
орієнтована вартість Договору складає
82 300,00 грн., в тому числі ПДВ 13 716,66.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та
доводи апеляційної скарги, скаржник
посилається на те, що Актом ревізії
фінансово-господарської діяльності
підприємства по Договору підряду №
518-ХД від 07.12.2010 року встановлено, що
оплата авансового платежу проведена на
55 днів пізніше, у зв'язку з чим
державною-фінансовою інспекцією була
нараховані пені у розмірі 0,1 % вартості
робіт, з яких допущено прострочення
виконання за кожен день прострочення
та штраф у розмірі 7%.

Водночас позивачем зазначено, що
внаслідок неврахування штрафних
санкцій та пені, підприємством було
недоотримало коштів у сумі 10 287,50 грн.

Так, дійсно пунктом 7.1 укладеного
між сторонами договору передбачено, що
у випадку його порушення, сторона несе
відповідальність, визначену цим
Договором та (або) чинним в Україні
законодавством.

При цьому невиконання зобов'язання або
виконання зобов'язання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) згідно ст.610
Цивільного кодексу України є
порушенням зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено що в разі, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Цим Законом встановлені
обмеження щодо розміру пені, яка може
бути стягнута на підставі договору.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частина 6 ст. 231 ГК України визначає, що
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частина шоста статті 232 ГК України
обмежує нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язання
(якщо інше не встановлено законом або
договором) шістьма місяцями від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, ч. 2 ст. 343 ГК України
передбачено, що платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Таким чином, з огляду за зазначені вище
норми законодавства, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити, що
стягнення пені та штрафу має
відбуватися від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
зобов'язання, а тому стягнення за
простроченні виконання строків підряд
робіт до Договору від 07.12.2010 року № 518-ХД
- суперечить приписам чинного
законодавства.

Крім того, пунктом 2 підпунктом 2.1,
частиною 3, 4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 передбачено, що якщо у
вчиненому сторонами правочині розмір
та базу нарахування пені не визначено
або вміщено умову (пункт) про те, що пеня
нараховується відповідно до чинного
законодавства, суму пені може бути
стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та
умови її сплати визначено певним
законодавчим актом.

Господарським судам необхідно
мати на увазі, що штрафні санкції,
передбачені абзацом третім частини
другої статті 231 ГК України,
застосовується за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.
(п.2.2 Постанови пленуму). Пеня за
порушення грошового зобов'язання
обчислюється лише у відсотках до суми
простроченого платежу. Установлення
розміру пені у твердій грошовій сумі
законом не передбачено і суперечить
змістові цього поняття; відтак позовні
вимоги, пов'язані із стягненням пені,
обчисленої виходячи з такого розміру,
не можуть бути задоволені (п.2.8).

Водночас необхідно звернути увагу на
те, що при прийнятті рішення судом
першої інстанції не було враховано, що
п. 2.2., розділу 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" передбачено, що
Господарським судам необхідно мати на
увазі, що штрафні санкції, передбачені
абзацом третім частини другої статті 231
ГК України, застосовується за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.

Аналіз наведеної норми матеріального
права дає підстави для висновку, що
застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, санкції у
вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2
ст. 231 ГК України, можливо за сукупності
таких умов:

- якщо інший розмір певного виду
штрафних санкцій не передбачено
договором або законом;

- якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки;

Так, оскільки позивач - Державне
підприємство "Білгород-Дністровський
морський торговельний порт" належить
до державного сектора економіки, то у
випадку щодо визначення та
застосування штрафних санкцій повинні
застосовуватися положення абз.3 ч.2 ст.231
ГК України, що не було зроблено та
досліджено судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція
підтверджується Постановою Верховного
суду України від 04.02.2014 року по справі №
903/610/13.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, при прийняті
оскаржуваного рішення, відмовляючи в
задоволенні позивних вимог Державного
підприємства "Білгород-Дністровський
морський торговельний порт", місцевий
суд послався на те, що умовами
укладеного між сторонами Договору
підряду № 518-ХД від 07.12.2010 року не
передбачено стягнення неустойки (пені
та штрафу), проте судом не було
враховано, що загальна позовна
давність у три роки відповідно до
приписів ст.257 ЦК України вже сплинула з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Стаття
257, при цьому, встановлює загальний
строк позовної давності у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України, перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Як зазначено у позовній заяві, за
результатами виконання Договору було
підписано акт виконаних робіт 30.03.2011
року. Саме ця дата стала моментом, коли
було оформлено факт завершення робіт
за договором. За твердженням скаржника,
перебіг строку позовної давності за
Договором повинен обчислюватися з
04.03.2014 року, з моменту надіслання
відповідачу претензії, а від так строк
позовної давності на момент звернення
з позовом до суду не сплинув.

Між тим, колегія суддів не погоджується
з даними твердженнями скаржника, з
наступних підстав.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що
строк виконання робіт - 20 робочих днів з
дня отримання передоплати Підрядником.
Таким чином, зобов'язання по договору
мали бути виконані 06.01.2011 року, саме з
цієї дати повинен бути обчислюватися
строк позовної давності за Договором.
Враховуючи те, що позивач звернувся до
суду з відповідним позовом 07.05.2014 року,
строк позовної давності був
пропущений.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 53 Господарського
процесуального кодексу України, за
заявою сторони, прокурора чи з своєї
ініціативи господарський суд може
визнати причину пропуску
встановленого законом процесуального
строку поважною і відновити пропущений
строк, крім випадків, передбачених цим
Кодексом.

Про відновлення пропущеного строку
зазначається в рішенні, ухвалі чи
постанові господарського суду. Про
відмову у відновленні строку
виноситься ухвала, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 2.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішення
господарських спорів», у суді
апеляційної інстанції заявити про
сплив позовної давності може сторона у
спорі, яка доведе неможливість подання
відповідної заяви в суді першої
інстанції.

Пунктом 7 ч. 2.1. зазначеної Постанови
вказано, що законом не встановлено
вимог щодо форми заяви сторони про
сплив позовної давності. Відтак її може
бути викладено у відзиві на позов або у
вигляді окремого клопотання,
письмового чи усного.

Відповідно до п. 2 ч. 2.2. тієї ж Постанови,
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
сплила і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності.

Вищезазначене повністю спростовує
доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, на підставі чого
судова колегія дійшла до висновку про
правомірність та обґрунтованість
винесеного місцевим господарським
судом рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства "Білгород-Дністровський
морський торговельний порт".

За викладених обставин, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Херсонської області від 27.05.2014 року по
справі № 923/630/14 відповідає вимогам
чинного законодавства та матеріалам
справи, підстави для його скасування
або зміни відсутні, а тому воно
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга Державного
підприємства "Білгород-Дністровський
морський торговельний порт" - без
задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105
Господарського

процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Білгород-Дністровський
морський торговельний порт" залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Херсонської області від 27 травня 2014
року по справі № 923/630/14 залишити без
змін.

Постанова в порядку статті 105
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови

складено „01" серпня 2014 року.

Головуючий суддя
С.І. Колоколов

Суддя
М.С. Петров

Суддя
Т.Я. Гладишева