КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р. Справа№ 2/83

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання
Іванові О.В.,

від позивача - не з`явились;

від відповідача - Кузнецова В.О. (дов.
№18/3852 від 03.12.2012 року);

від ВДВС - Малиш Т.О. (дов. №4.4-03/4.4/437 від
24.04.2014 року);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України

на ухвалу Господарського суду
Чернігівської області від 28.05.2014 року

у справі №2/83 (суддя С.І. Михайлюк)

за позовом дочірньої компанії «Газ
України» Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відкритого акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
«Чернігівгаз», м. Чернігів

про стягнення 30 798 287, 66 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2010 року дочірня компанія «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (надалі -
ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України», позивач у справі) звернулася
до Господарського суду Чернігівської
області з позовом до відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Чернігівгаз» (надалі - ВАТ
«Чернігівгаз», відповідач у справі) про
стягнення 30 798 287,66 грн.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 14.06.2010 року у
справі № 2/83 присуджено до стягнення з
ВАТ «Чернігівгаз» на ДК «Газ України»
НАК «Нафтогаз України» 26 922 680,75грн.
боргу, 977 663,92грн. пені, 1 578 202, 59 грн.
інфляційних збитків, 342 076, 49грн. 3%
річних, 25 500, 00 грн. державного мита, 236,00
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.
Відповідний наказ виданий 05.07.2010 року.

У квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Чернігівгаз» подало
скаргу на дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, згідно з якою просить
визнати незаконними дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо винесення постанови про стягнення
з боржника виконавчого збору від 31.03.2014
року ВП № 20537418 та визнати недійсною
таку постанову.

Ухвалою Господарського суду
Чернігівської області від 28.05.2014 року
скаргу задоволено повністю. Визнано
незаконним дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України щодо винесення
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 31.03.2014 року ВП №
20537418. Визнано недійсною постанову
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо винесення постанови про стягнення
з боржника виконавчого збору від 31.03.2014
року ВП № 20537418.

Не погодившись із вказаною ухвалою,
відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(надалі - ДВС України, скаржник у справі)
подала до Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу
Господарського суду Чернігівської
області від 28.05.2014 року по справі №2/83 та
відмовити в задоволенні скарги на дії
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги скаржник посилається на те, що
судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної ухвали не було досліджено
та не надано належної оцінки наявним у
матеріалах доказів чим порушив норми
матеріального права. Скаржник
посилається на те, що оскільки
боржником у строк, встановлений ст. 25
Закону України «Про виконавче
провадження» для самостійного
виконання рішення не надано
документального підтвердження
виконання рішення суду, державним
виконавцем обґрунтовано, у
відповідності до приписів ст. 28 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесено постанову про стягнення
виконавчого збору від 31.03.2014 року ВП №
20537418.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2014 року у
справі №2/83 апеляційну скаргу ДВС
України на ухвалу Господарського суду
Чернігівської області від 28.05.2014 року
по справі №2/83 прийнято до провадження
та призначено її розгляд на 23.07.2014 року.

До початку судового засідання 17.07.2014
року від відповідача надійшов відзив
на позов, відповідно до якого
відповідач заперечує проти
апеляційної скарги та просить залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 року, у
зв'язку із перебуванням судді
Чорногуза М.Г. у відпустці, для розгляду
справи сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Агрикова
О.В., судді: Рудченко С.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 року
апеляційну скаргу ДВС України на
ухвалу Господарського суду
Чернігівської області від 28.05.2014 року у
справі №2/83 прийнято до провадження у
складі колегії суддів: головуюча суддя
Агрикова О.В., судді: Рудченко С.Г.,
Мальченко А.О.

Представник позивача в судове
засідання 23.07.2014 року не з`явився, про
причини неявки суд не повідомив, заяв
та клопотань не подавав, хоча 16.07.2014
року належним чином був повідомлений
про дату та час судового засідання, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення №04 7 від 14.07.2014 року.

Представники позивача та ВДВС не
заперечували щодо розгляду справи за
відсутності представника позивача.
Представники відповідача надав усні
пояснення по суті спору, просив
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги. Представник ВДВС надав усні
пояснення по суті апеляційної скарги,
просив задовольнити апеляційну скаргу
та скасувати ухвалу суду першої
інстанції.

У зв'язку із належним повідомлення
позивача та враховуючи закінчення
встановленого строку передбаченого ст.
102 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
вирішила розглянути апеляційну скаргу
за відсутністю представника позивача
за наявними в матеріалах справи
документів.

Частиною 5 ст. 106 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційні скарги на
ухвали місцевого господарського суду
розглядаються в порядку, передбаченому
для розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права при
прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла
до висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
оскаржувана ухвала місцевого
господарського суду не підлягає зміні
або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, 29.07.2010 року ДВС України
відкрив виконавче провадження ВП №
20537418 з виконання наказу господарського
суду Чернігівської області № 2/83 від
05.07.2010 року (т. 1 а.с. 96).

ДВС України запропонувало боржнику на
підставі ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» добровільно
виконати рішення суду у 7-денний строк з
дня отримання постанови.

З матеріалів справи вбачається, що
копію постанови направлено боржникові
супровідним листом від 30.07.2010 року №
12634-25-10/4 (т. 1 а.с. 46).

11.08.2010 року ДВС України отримало заяву
боржника № 18/1376 від 06.08.2010 року (т. 2 а.с.
49) про зупинення виконавчого
провадження на підставі Закону України
«Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, п. 15 ст. 34 Закону України «Про
виконавче провадження».

ДВС України 11.11.2010 року була винесена
поставно про зупинення виконавчого
провадження (т. 1 а.с. 98), оскільки
наказом Міністерства палива та
енергетики України від 10.11.2005 року № 568
боржник внесений до реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості
відповідно до Закону України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу» (т. 1
а.с. 97),

Відповідно до статуту ВАТ по
газопостачанню та газифікації
«Чернігівгаз» зареєстрованого 22.08.2011
року за № 9000322 змінило
найменування на публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Чернігівгаз» (надалі -
ПуАТ «Чернігівгаз») (т. 1 а.с. 122-142).

Згідно з протоколом № 23 засідання
комісії з питань списання
заборгованості ПуАТ «Чернігівгаз» від
06.09.2011 року (т.1 а.с. 117-118) підлягає
списанню: 21 172 498,60 грн. основної
заборгованості, 1 578 202,59 грн. індексу
інфляції, 977 663,92 грн. пені, 342 076,49 грн. 3%
річних.

Платіжним дорученням № 664 від 26.01.2012
року (т. 1 а.с. 116) боржник перерахував
стягувачеві 25 736,00 грн. у погашення
заборгованості з державного мита та
ІТЗ.

Відповідно до акту звірки
взаєморозрахунків від 14.05.2012 року (т.1
а.с. 147) щодо заборгованості за
природний газ, яка утворилася станом на
01.01.2011 року і не сплачена станом на
04.06.2011 року з урахуванням зміни
заборгованості станом на 30.04.2012 року,
заборгованість боржника перед
стягувачем становить 5 750 182,12 грн.

У червні ПуАТ «Чернігівгаз» звернувся
до Господарського суду Чернігівської
області із заявою про затвердження
мирової угоди між ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» та ПуАТ
«Чернігівгаз» (т.1 а.с. 100-107), яка ухвалою
Господарський суд Чернігівської
області від 27.06.2012 року (т.1 а.с. 155-168) була
затверджена.

Згідно з мировою угодою на момент її
укладення боржником повністю погашені
суми: пені, втрат внаслідок інфляційних
процесів, 3% річних, державного мита,
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. За
мировою угодою сторони дійшли згоди
врегулювати порядок виконання
судового рішення в частині суми
основного боргу, яка на момент
підписання мирової угоди становила 5 750
182,12 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ДВС
України постановою від 04.03.2014 року
поновив виконавче провадження ВП
№20537418 (т. 2 а.с. 9).

Листом від 14.03.2014 року № 18/112 (т. 2 а.с. 10)
боржник повідомив ДВС України про
сплату державного мита та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, списання
заборгованості в сумі 24 070 441,60 грн. на
підставі Закону України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію»
та про розстрочення стягувачем залишку
заборгованості у сумі 5 750 182,15грн.
шляхом підписання мирової угоди, яка
затверджена судом.

В свою чергу ДВС України винесено
постанову ВП 20537418 від 03.03.2014 року про
стягнення з ПуАТ «Чернігівгаз»
виконавчого збору у розмірі 2 984 635,98грн.

При винесенні постанови старший
державний виконавець керувався
статтею 28 Закону України «Про
виконавче провадження», відповідно до
ч. 1 якої у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті
25 цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Відповідно до ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 2 ст. 27 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

З приписів пункту 3 частини 1 ст. 43
Закону України «Про виконавче
провадження» вбачається, що виконавчий
збір стягується у розмірі 10 відсотків
фактично стягнутої суми.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про
виконавче провадження» заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Як встановлено господарським судом та
не заперечується представником ДВС
України сума боргу, яка є предметом
стягнення у даній справі відповідно до
рішення господарського суду
Чернігівської області від 14.06.2010 року у
даній справі, ПуАТ «Чернігівгаз»
погашена частково в добровільному
порядку, щодо решти - між боржником та
кредитором укладено мирову угоду, яку
затверджено господарським судом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що виконавчий збір стягується з
боржника виключно у разі невиконання
останнім виконавчого документа, з
метою виконання якого відкрито
виконавче провадження, у строк,
встановлений державним виконавцем, а
також у випадку вжиття державним
виконавцем заходів, спрямованих на
примусове виконання виконавчого
документа-рішення суду.

Оскільки ДВС України ані під час
розгляду скарги судом першої
інстанції, ані під час апеляційного
провадження не надано доказів про
вжиття заходів щодо примусового
виконання рішення, колегія суддів
вважає доведеним факт, що примусове
стягнення в порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження» не відбувалося, а тому
відсутні підстави для винесення
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Отже, враховуючи викладене вище, судом
першої інстанції правомірно
встановлено, що скарга ПуАТ
«Чернігівгаз» на дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що обставини, на які
посилається скаржник, не можуть бути
підставою для зміни або скасування
ухвали Господарського суду
Чернігівської області від 28.05.2014 року у
справі №2/83.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України на
ухвалу Господарського суду
Чернігівської області від 28.05.2014 року у
справі №2/83 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду
Чернігівської області від 28.05.2014 року у
справі №2/83 залишити без змін.

3. Справу №2/83 повернути до
Господарського суду Чернігівської
області.

Головуючий суддя
О.В. Агрикова

Судді
С.Г. Рудченко

А.О. Мальченко