КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. Справа№ 925/589/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Павленко П. В. -
представник за довіреністю № 19/1-1948 від
23.05.2014

від відповідача: Журавель О. О. -
представник за довіреністю - ВТО №970252
від 30.12.2013

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
в особі філії Управління магістральних
газопроводів «Черкаситрансгаз»

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 10.06.2014

у справі № 925/589/14 (суддя
Довгань К. І.)

за позовом Управління
державної служби охорони при УМВС
України у Миколаївській області

до Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
в особі філії Управління магістральних
газопроводів «Черкаситрансгаз»

про стягнення 61 560 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням клопотань про
збільшення розміру позовних вимог (а.с.
28-29, 44-45), заявлено про стягнення з
відповідача основного боргу в сумі 61 560
грн. за надані в період з січня по
березень 2014 року за договором про
закупівлю послуг № /053/1531 від
01.11.2013, але неоплачені послуги.

Як слідує з матеріалів справи, під час
звернення позивача до суду з даним
позовом ним до стягнення було заявлено
заборгованість за послуги, надані в
грудні 2013 року та в січні 2014 року (а.с.
2-4), проте під час розгляду справи в
суді позивач, з огляду на оплату
відповідачем вартості послуг, наданих
в грудні 2013 року, та прострочення
відповідачем свого обв'язку по оплаті
послуг, наданих в лютому та березні 2014
року, фактично змінив позовні вимоги,
виключивши з заявленої до стягнення
суми вартість наданих в грудні 2013 року
послуг та включивши до неї вартість
послуг, наданих в лютому та березні 2014
року.

Згідно з п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» передбачені
частиною четвертою статті 22 ГПК права
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
можуть бути реалізовані до прийняття
рішення судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, - з
обов'язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення.

З огляду на приписи процесуального
законодавства та матеріали справи,
предметом розгляду у даній справі є
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача основного боргу в сумі 61
560 грн. за надані в період з січня 2014
року по березень 2014 року за договором
про закупівлю послуг № /053/1531 від
01.11.2013, але неоплачені послуги. Вимоги
про стягнення заборгованості за надані
в грудні 2013 року послуги в сумі 21 204 грн.
в рамках даної справи розгляду не
підлягають.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 10.06.2014, повний
текст якого складений 16.06.2014, у справі №
925/589/14 позов задоволено частково, до
стягнення з відповідача на користь
позивача присуджено основний борг в
сумі 42 408 грн., провадження у справі в
частині стягнення 42 408 грн. боргу за
грудень 2013 року - січень 2014 року
припинено.

Рішення суду першої інстанцій в
частині задоволених позовних вимог
ґрунтується на тому, що позивачем
належним чином доведений факт
порушення відповідачем своїх
обов'язків по оплаті наданих за умовами
спірного договору в лютому та березні
2014 послуг.

Припинення провадження в частині
стягнення заборгованості в сумі 42 408
грн. ґрунтується на тому, що вказану
суму відповідач перерахував
позивачеві після звернення до суду з
даним позовом.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Укртрансгаз» в особі філії Управління
магістральних газопроводів
«Черкаситрансгаз» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Черкаської області по справі № 925/589/14
від 10.06.2014 та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
позивача відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство «Укртрансгаз» в
особі філії Управління магістральних
газопроводів «Черкаситрансгаз»
посилається на те, що оскаржуване
рішення прийняте з порушенням норм
чинного законодавства України і що суд
першої інстанції не в повному обсязі
з'ясував обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору, неправильно та
неповно дослідив докази, що призвело до
невідповідності висновків суду
обставинам справи, а також на те, що суд
невірно застосував норми як
матеріального, так і процесуального
права, що потягло за собою неправильне
вирішення господарського спору та
згідно ст. 104 ГПК України є підставою
для його скасування.

Так, відповідач зазначив про те, що суд
в описовій частині рішення вказав, що
відповідач не заперечував проти
позову, що не відповідає обставинам
справи, оскільки відповідачем, як у
відзиві на позовну заяву, так і у
судових засіданнях не заперечувався
факт надання послуг позивачем, проте
представником відповідача надавались
заперечення проти наявності
заборгованості та простроченого
грошового зобов'язання у спірних
правовідносинах.

На підтвердження вказаних обставин
відповідач зазначив про те, що зі
змісту п. 4.1 спірного договору оплата за
надані послуги проводиться
відповідачем шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок позивача проміжними платежами
протягом 60 днів після підписання акту
про надання послуг, а отже, зазначений
пункт встановлює порядок здійснення
оплати за надані послуги та підстави
для її здійснення, проте ним не
передбачено, після настання якої дати
протягом 60 днів відповідач повинен
розрахуватися на надані по акту
приймання послуги, тобто конкретний
термін виконання відповідачем
обов'язку щодо оплати наданих
позивачем послуг не встановлений, а
відтак, термін оплати спірних послуг не
настав, в зв'язку з чим відсутня
заборгованість відповідача перед
позивачем.

Крім того, відповідач зазначив про те,
що суд першої інстанції неповно
дослідив докази у справі, а саме акти
здачі-прийому виконаних робіт/послуг, у
зв'язку з чим дійшов помилкового
висновку щодо обсягу надання послуг
позивачем на загальну суму 84 816 грн. та
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача суми боргу - 42 408 грн.,
оскільки з наявних в матеріалах справи
актів слідує, що послуг надано на
загальну суму 82 764 грн., в той час як в
рахунок оплати вказаних послуг
відповідачем перераховано 42 408 грн., а
отже, на момент винесення рішення
неоплаченими залишились послуги на
загальну суму 40 356, а не на суму 42 408 грн.,
як зазначено в рішення суду.

Ухвалою від 03.07.2014 колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Пашкіна С. А., Шевченко Е. О. апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» в особі філії
Управління магістральних газопроводів
«Черкаситрансгаз» прийнято до
розгляду та порушене апеляційне
провадження.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014,
враховуючи перебування судді Шевченка
О. Е. у відпустці, вирішено здійснити
розгляд справи № 925/589/14 у складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Баранець О. М., Пашкіна С. А.

Під час розгляду справи представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав в повному обсязі,
представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечив та просив залишити її без
задоволення, а оспорюване рішення суду
першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила таке.

01.11.2013 позивач як виконавець та
відповідач, як замовник уклали договір
про закупівлю послуг № /053/1531 (далі
Договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався надати послуги,
пов'язані з особистою безпекою (охорона
об'єктів та особливо важливих об'єктів
та об'єктів МГ УМГ «Черкаситнасгаз»,
лот № 3 - послуги з охорони особливо
важливих об'єктів Олександрівського
ЛВУМГ, (код ДК 016-2010 - 80.10.1), а відповідач -
прийняти та своєчасно оплатити їх
вартість.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна Договору
становить 249 660 грн. в тому числі ПДВ 41 610
грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору, терміни
надання послуг - з дати заключення
Договору протягом одного року.

У період з грудня 2013 року по березень 2014
року на виконання умов Договору
позивач надав відповідачу послуг на
загальну суму 82 764 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями актів прийому-здачі виконаних
робіт/послуг № ОЗЦ-00319 за грудень 2013
року на суму 21 204 від 31.12.2013, № ОЗЦ-000025 за
січень 2014 року на суму 21 204 від 31.01.2014, №
ОЗЦ-000051 за лютий 2014 року на суму 19 152 від
28.02.2014, № ОЗЦ-00089 за березень 2014 року на
суму 21 204 від 31.03.2014 (а.с. 14, 30, 34, 46) та
сторонами не заперечується.

В рахунок оплати вказаних послуг
відповідач перерахував позивачеві 42 408
грн., що підтверджується наданими
відповідачем платіжними дорученнями №
10653 від 22.05.2014 та № 11875 від 06.06.2014 (а.с. 41,
52).

При цьому зі змісту вказаних платіжних
доручень слідує, що ними відповідач
оплатив вартість послуг, наданих в
грудні 2013 року та січні 2014 року, що
підтверджується посиланнями в
призначеннях платежу вказаних
платіжних доручень на відповідні акти
прийому-здачі виконаних робіт/послуг №
ОЗЦ-00319 від 31.12.2013 та № ОЗЦ-000025 від
31.01.2014.

Отже, неоплаченими з наданих за
Договором в період з грудня 2013 року по
березень 2014 року залишились послуги за
лютий та березень 2014 року на загальну
суму 40 356 грн.

Пунктом 4.2. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» визначено, що
припинення провадження у справі - це
форма закінчення розгляду
господарської справи без прийняття
судового рішення у зв'язку з виявленням
після порушення провадження у справі
обставин, з якими закон пов'язує
неможливість судового розгляду справи.

Згідно з п. 4.4. вказаної Постанови,
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції правомірно припинив
провадження у справі в частині
стягнення основного боргу в сумі 21 204
грн. за послуги, надані в січні 2014 року з
підстав п. 1-1 ст. 80 ГПК України, згідно з
яким господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору. Рішення суду першої
інстанції в цій частині залишається
без змін.

Разом з тим, судом першої інстанції
помилково припинив провадження у
справі в частині стягнення основного
боргу в сумі 21 204 грн. за послуги, надані
в грудні 2013 року, оскільки, як
встановлено судом, позивачем в
останньому клопотанні про збільшення
розміру позовних вимог (а.с. 44-45) позовні
вимоги про стягнення вказаної
заборгованості фактично не заявлялись,
а відтак, суд першої інстанції не мав
правових підстав розглядати такі
вимоги по суті.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині припинення
провадження у справі щодо позовних
вимог про стягнення основного боргу в
сумі 21 204 грн. за послуги, надані в
грудні 2013 року, підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг, до яких
за своєю правовою природою відноситься
Договір, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Строк виконання відповідачем свого
обов'язку по оплаті послуг
встановлений в п. 4.1 Договору, в якому
сторони погодили, що оплата за надані
послуги здійснюється відповідачем
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок позивача
проміжними платежами по факту надання
послуг протягом 60-ти днів після
підписання Акту про надання послуг.

Відповідач посилається на те, що
зазначений пункт встановлює порядок
здійснення оплати за надані послуги та
підстави для її здійснення, проте ним
не передбачено, після настання якої
дати протягом 60 днів відповідач
повинен розрахуватися на надані по
акту приймання послуги, тобто
конкретний термін виконання
відповідачем обов'язку щодо оплати
надання позивачем послуг не
встановлений, а відтак термін оплати
спірних послуг не настав, в зв'язку з
чим відсутня заборгованість
відповідача перед позивачем.

Втім колегія суддів вважає таку думку
помилковою, оскільки зі змісту п. 4.1
слідує, що відповідач має оплатити
послуги протягом 60-ти днів після
підписання відповідного Акту про
надання послуг, а відтак, обов'язок
відповідача по оплаті послуг
вважається простроченим з 61 дня після
підписання відповідного акту.

За таких обставин, обов'язок
відповідача по оплаті послуг, наданих в
лютому 2014 року (акт № ОЗЦ-000051 від 28.02.2014),
вважається простроченим з 30.04.2014, а
наданих в березні 2014 року (акт № ОЗЦ-00089
від 31.03.2014) - з 31.05.2014.

Отже, факт наявності у відповідача
заборгованості перед позивачем за
надані за Договором в лютому-березні
2014 року послуги на загальну суму 40 356
грн. належним чином доведений і
відповідачем не спростований, а відтак,
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача основного боргу
підлягають частковому задоволенню в
сумі 40 356 грн. (19 152+21 204). Рішення суду
першої інстанцій в цій частині
підлягає зміні.

Згідно зі ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті
оспореного рішення судом першої
інстанції мале місце неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, та неправильне
застосування норм процесуального
права, тому рішення Господарського
суду Черкаської області від 10.06.2014 у
справі № 925/589/14 підлягає зміні, позов
задовольняється частково - стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає основний борг в сумі 40 356 грн.,
провадження у справі в частині
стягнення заборгованості в сумі 21 204
грн. припиняється.

Щодо витрат по справі судового збору
слід зазначити таке.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 49 ГПК України,
якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору.

Враховуючи, що в даному випадку спір
виник внаслідок неправомірних дій
відповідача по несвоєчасній оплаті
наданих позивачем за спірним договором
послуг, колегія суддів, користуючись
правом, наданим їй ч. 2 ст. 49 ГПК України,
покладає на відповідача всі судові
витрати по справі, а саме: судовий збір
позивача за звернення до суду з цим
позовом та судові витрати відповідача
за подачу цієї апеляційної скарги.

З огляду на підстави зміни рішення суду
першої інстанції, а також враховуючи
вимоги, викладені в апеляційній
скарзі, апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
в особі філії Управління магістральних
газопроводів «Черкаситрансгаз»
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
в особі філії Управління магістральних
газопроводів «Черкаситрансгаз» на
рішення Господарського суду
Черкаської області від 10.06.2014 у справі
№ 925/589/14 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду
Черкаської області від 10.06.2014 у справі
№ 925/589/14 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення
Господарського суду Черкаської
області від 10.06.2014 у справі № 925/589/14 в
наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «Черкаситрансгаз» (18023, м.
Черкаси, вул. Сумгаїтська, 3,
ідентифікаційний код 04694614) на користь
Управління Державної служби охорони
при Управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Миколаївській області (54001, м. Миколаїв,
вул. Шевченка, 52, ідентифікаційний код
08596966) основний борг в сумі 40 356 (сорок
тисячі триста п'ятдесят шість) грн. та
витрати по сплаті судового збору в сумі
1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн.

3. Припинити провадження в частині
стягнення основного боргу в сумі 21 204
грн. у зв'язку з відсутністю предмету
спору.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.»

4. Повернути до Господарського суду
Черкаської області матеріали справи №
925/589/14.

Повний текст постанови складено:
24.07.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна