м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12582/14 16.07.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Надрагаз-плюс»

До Публічного акціонерного
товариства «Банк Форум»

Про стягнення 242 792,46 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Скрипченко О.М. - по
дов. № 07/14 від 10.07.2014

від відповідача Калашнікова О.О. - по
дов. № 10/00-95 від 17.06.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Надрагаз-плюс» до Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
про стягнення 242 370,32 грн. що належать
позивачу та знаходяться на рахунку
відкритому у відповідача на підставі
договору банківського рахунку від
28.03.2012, а також 359,02 грн. пені та 63,12 грн. -
3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 порушено провадження у
справі № 910/12582/14 та призначено справу
до розгляду на 15.07.2014.

Позивачем в судовому засіданні 15.07.2014
подано уточнений розрахунок суми пені
та 3% річних, відповідно до якого розмір
пені становить 329,86 грн. та розмір 3%
річних становить 58,52 грн.

Відповідач у поданому в судовому
засіданні 15.07.2014 відзиві на позовну
заяву проти позову заперечує, оскільки
рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 14
від 14.03.2014 у ПАТ «Банк Форум»
запроваджено тимчасову адміністрацію
з 14.03.2014 по 13.06.2014. Платіжні доручення
позивача про перерахування коштів були
повернуті уповноваженою особою Фонду
на тимчасову адміністрацію межах
повноважень, передбаченим чинніш
законодавством та в рамках здійснення
в ПАТ «Банк Форум» тимчасової
адміністрації, під час якої
уповноважена особа Фонду на тимчасову
адміністрацію має право продовжувати,
обмежувати або припиняти здійснення
банком будь-яких операцій. Вимоги
позивача щодо стягнення з банку коштів,
які знаходяться на рахунку позивача,
пені за несвоєчасно здійснений переказ
коштів та 3% річних є вимогами
кредитора, які під час тимчасової
адміністрації не задовольняються. Під
час тимчасової адміністрації
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами не
здійснюється. Вимоги позивача, який є
кредитором банку, не могли бути
виконані відповідачем в силу положень
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
зв'язку із введенням в банку тимчасової
адміністрації. Також, у зв'язку із
прийняттям Виконавчою дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
рішення про ліквідацію ПАТ «Банк
Форум», задоволення вимоги кредиторів
банку здійснюється виключно в межах
процедури ліквідації банку та в
порядку, передбаченому Законом України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» і лише спори, що
виникають щодо акцептування вимог
кредиторів, підлягають вирішенню в
судовому порядку.

Позивач в судовому засіданні 15.07.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 15.07.2014
проти задоволення позовних вимог
заперечував.

В судовому засіданні 15.07.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 16.07.2014.

В судовому засіданні 16.07.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, Господарський
суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.03.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Надрагаз-плюс»
(клієнт) та Публічним акціонерним
товариством «Банк Форму» (банк) було
укладено договір банківського рахунку
(далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору банк
відповідно до чинного законодавства
України відкриває клієнту поточні
рахунок/-ки для здійснення
розрахунково-касових операцій та
зберігання коштів на ньому.

Спір виник внаслідок того, що позивач
звертався до банку з платіжними
дорученнями про перерахування коштів,
що знаходяться на його рахунку на інший
рахунок, проте відповідач зобов'язання
за договором не виконав.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного
кодексу України за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно з п. 2.4 договору, банк здійснює
розрахунково-касове обслуговування
клієнта за цим договором в межах
залишку коштів на рахунку,
розрахункові документи приймаються до
виконання банком протягом
операційного дня. Тривалість
операційного дня банку встановлюється
та змінюється банком самостійно з
урахуванням режиму роботи платіжних
систем, про що інформація розміщується
на дошці оголошень в приміщеннях банку.

Операції за розрахунковими
документами, які надійшли від клієнта
протягом операційного часу,
здійснюються банком в день надходження
цих документів. Операції за
розрахунковими документами, які
надійшли після закінчення
операційного часу, банк виконує не
пізніше наступного робочого дня (п. 2.5
договору).

12.06.2012 між сторонами укладено
додатковий договір до договору
банківського рахунку від 28.03.2012 на
розрахункове обслуговування за
допомогою автоматизованої банківської
системи «IFOBS Клієнт-банк», відповідно
до умов якого клієнт доручає, а банк
бере на себе зобов'язання забезпечити
належним чином розрахункове
обслуговування поточного рахунку(-ів)
клієнта (далі - рахунок (-и)), а також
надання інформаційних
послуг/повідомлень за допомогою
автоматизованої банківської системи
«IFOBS Клієнт-банк».

Відповідно до п. 3.3.2 додаткового
договору, банк зобов'язаний виконувати
операції по рахунку(-ам) клієнта з
виконанням порядку та умов,
передбачених цим додатковим договором,
договором банківського рахунку та
чинного законодавства України.

Згідно з п. 3.3.3. додаткового договору
банк зобов'язаний приймати до
виконання електронні розрахункові
документи, підписані ЕЦП клієнта та
створені у системі «IFOBS Клієнт-банк».

Позивачем через систему «IFOBS
Клієнт-банк» 12.03.2014 було надано
відповідачу платіжне доручення № 125 на
суму 7 000,00 грн. з призначенням платежу:
«оплата за паливо для поповнення на
старт-карт зг. дог. № КЛ0299 від 18.02.2013 та
14.03.2014 платіжне доручення № 127 на суму 1
000,00 грн. з призначенням платежу:
«оплата за послуги мобільного зв'язку
особ. рахунок № 5.30216.00.00.100003».

Згідно з ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу
України банк зобов'язаний за
розпорядженням клієнта видати або
перерахувати з його рахунка грошові
кошти в день надходження до банку
відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Відповідно до п. 8.1 статті 8 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження. У разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
робочого дня.

Переказ вважається завершеним з
моменту зарахування суми переказу на
рахунок отримувача або її видачі йому в
готівковій формі (п. 30.1 ст. 30
зазначеного Закону).

Як вбачається із роздруківки з
автоматизованої банківської системи
«IFOBS Клієнт-банк» дані платіжні
доручення відхилено та залишено без
виконання.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 14
від 14.03.2014 «Про виведення з ринку та
здійснення тимчасової адміністрації»
у Публічного акціонерного товариства
«Банк Форум» запроваджено тимчасову
адміністрацію строком на три місяці з 14
березня 2014 року по 13 червня 2014 року.

Крім того, рішенням Виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб № 49 від 16.06.2014 «Про
початок ліквідації ПАТ «Банк Форум» та
призначення уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію» на підставі постанови
Правління Національного банку України
№ 355 від 13.06.2014 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
публічного акціонерного товариства
«Банк «Форум» вирішено розпочати
ліквідацію публічного акціонерного
товариства «Банк Форум» відповідно до
плану врегулювання з 16 червня 2014 року.

Тобто, станом на момент звернення
позивача з позовом до суду у
відповідача запроваджена тимчасова
адміністрація, а на момент вирішення
спору - відкликано банківську ліцензію
та розпочато процедуру ліквідації.

За загальним правилом, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, окрім
випадків і лише в порядку, встановлених
законом (ст. 321 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч. 2 ст.атті 1066 Цивільного
кодексу України банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами.

Судом враховано, що всупереч вказаної
норми банк не зміг забезпечити право
позивача на безперешкодне
розпорядження його коштами, що
знаходяться на його поточних рахунках,
відкритих в банку на підставі договору
банківського рахунку від 28.03.2012.

Відповідно до ч. 1 статті 1074 Цивільного
кодексу України обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням
банком, у якому введена тимчасова
адміністрація чи почата процедура його
ліквідації, своїх зобов'язань перед
його кредиторами, норми Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» є спеціальними, а даний
Закон є пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» метою цього Закону є захист прав
і законних інтересів вкладників
банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
врегульовані наслідки запровадження
тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 частини 5 статті 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 даного Закону передбачено, що
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
цьому Законі термін «вкладник»
вживається у значені «фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката».

А тому, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
«вкладник» у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

Разом із цим, вказаний Закон не дає
визначення поняття «кредитор банку».
Визначення терміну «кредитор банку»
міститься у статті 2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність», та
під яким розуміється - юридична або
фізична особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 Цивільного
кодексу України, за договором
банківського рахунка банк, зокрема,
зобов'язується виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» переказ коштів - рух
певної суми коштів з метою її
зарахування на рахунок отримувача або
видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вищезазначене, та,
зокрема, положення статей 177, 190, 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язання щодо переказу коштів з
рахунку позивача, відкритому у
відповідача, на його рахунок в іншому
банку чи на рахунок контрагента
позивача є майновим зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених
положень, позивач є кредитором банку на
якого поширюються обмеження
встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб», і
тому не можуть бути задоволені його
вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від
часу запровадження у останньому
тимчасової адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту
третього частини 2 статті 37 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» уповноважена
особа Фонду має право продовжувати,
обмежувати або припиняти здійснення
банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази
про те, що уповноважена особа Фонду
дала дозвіл на продовження виконання
відповідачем спірних платіжних
доручень позивача.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Тому, враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
грошових коштів, що знаходяться на
рахунку позивача не підлягають
задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
позивач не позбавлений можливості
захистити свої майнові права за
договором банківського рахунку в
порядку передбаченому Законом України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб».

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Надрагаз-плюс» є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.07.2014.

СуддяВ.В.Сівакова