ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р.Справа № 916/1751/14За
позовом: Комунального підприємства
„Узберіжжя"

до відповідача: Приватного
підприємства „Основа-2010"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Одеської об'єднаної
державної фінансової інспекції

про стягнення 42214грн.

Суддя: Малярчук І.А.

Представники сторін:

від позивача: Мамедова С.О., довіреність
№329 від 12.05.2014р.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: Чабаненко Є.Б.,
довіреність №42 від 03.04.2004р.; Кошель Р.С.,
довіреність №58 від 26.05.2014р.; Архипенко
С.Є., довіреність №139 від 31.12.2013р.

В судовому засіданні 28.07.2014 р. приймали
участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: Кошель Р.С.,
довіреність №58 від 26.05.2014р.; Архипенко
С.Є., довіреність №139 від 31.12.2013р.

Суть спору: про стягнення з ПП
„Основа-2010" на користь КП „Узберіжжя"
42214грн. збитків.

Позивач на заявлених позовних вимогах
наполягає, в їх обґрунтування зазначає,
що 06.12.2010р. між КП „Узберіжжя" та ПП
„Основа-2010" було укладено договір
оренди №57, за умовами якого (доповнення
до договору №1) сторони домовились, що
ставка орендної плати складає 12% від
експертної оцінки, тоді як п.8.15.
„Методики розрахунку граничних
розмірів орендної плати за оренду
майна, що знаходиться у комунальній
власності територіальної громади
міста Одеси", затвердженої рішенням
Одеської міської ради №4840-IV від
09.11.2005р., передбачено ставку у розмірі 20%
від експертної оцінки. Відповідно до
п.2.3.4.1. Плану контрольно-ревізійної
роботи ДФІ в Одеській області на ІІІ
квартал 2013р. та на підставі направлень
на проведення ревізії від 11.09.2013р. №№224,
227, 225, 226 ревізійною групою Одеської
об'єднаної ДФІ проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності КП „Узберіжжя" за період з
01.01.2010р. по 31.08.2013р., за результатами чого
складено відповідний акт №810-16/19 від
19.11.2013р., в якому відображено
невідповідність обумовленої договором
ставки орендної плати та передбаченої
у Методиці, а також розраховано різницю
у грошовому еквіваленті між
зазначеними двома відсотковими
показниками. Так, позивач, спираючись
на акт ДФІ №810-16/19 від 19.11.2013р. визначає
наступну суму недоотриманої орендної
плати, яку заявив до стягнення з
відповідача як збитки, - 42214грн.

Позивач зазначає, що відповідач не
відреагував на його лист №824 від
25.12.2013р. з вимогою про оплату
недоотриманої орендної плати в сумі
42214грн., заходів щодо її погашення не
вжив, що дало позивачу підстави вважати
свої права порушеними та звернутись до
суду із даним позовом про їх захист.

Заявою від 16.07.2014р. за вх.№18453/14 позивач
повідомив суд про те, що ним дотримано
строк позовної давності на звернення
до суду із даним позовом, оскільки про
порушення своїх прав позивач дізнався
із акту ревізії фінінспекції від
19.11.2013р.

Відповідач в судові засідання не
з`явився, відзив на позов та
витребувані судом документи не надав, у
зв'язку з чим справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами у
відповідності до ст.75 ГКП України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Одеська об'єднана державна
фінансова інспекція подала до суду
довідку від 23.06.2014р. за вх.№16253/14, де
зазначила, що у договорі оренди №57 від
06.12.2010р. невірно визначено відсоткову
орендну ставку у відношенні до
ринкової вартості об'єкта оренди, що
суперечить ст.118 Закону України „Про
державний бюджет України на 2007 рік",
положенням Методики розрахунку
граничних розмірів орендної плати за
оренду майна, що знаходиться у
комунальній власності територіальної
громади міста Одеси", затвердженої
рішенням Одеської міської ради №4840-IV
від 09.11.2005р., що і стало підставою для
донарахування фінансовою інспекцією
суми орендної плати у розмірі 42214грн. та
відображено у відповідному акті
ревізії.

Клопотання позивача від 02.07.2014р. за
вх.№17154/14 про долучення документів до
матеріалів справи було судом
задоволено.

Ухвалою суду від 02.07.2014р., за
клопотанням позивача від 02.07.20104р. за
вх.№2-2719/14, згідно ч.3 ст.69 ГПК України,
строк розгляду справи було продовжено
до 28.07.2014р.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доводи представників
позивача та третьої особи, оцінивши їх
в сукупності, суд встановив наступне:

06.12.2010р. між КП „Узберіжжя"
(орендодавець) та ПП „Основа-2010"
(орендар) було укладено договір №57, за
умовами якого орендодавець передає, а
орендар приймає у строкове платне
користування нежитлову будівлю
загальною площею 95,7кв.м., яка
розташована за адресою: м. Одеса,
провулок Шампанський,1-А. Експертна
оцінка об'єкта оренди становить 159500грн.
(без урахування ПДВ). Термін дії
договору оренди: з 06.12.2010р. по 05.12.2015р.
(п.п.1.1., 1.3. договору).

За умовами п.2.1. договору оренди №57 від
06.12.2010р. орендна плата визначається на
підставі ст.19 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна", Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою КМУ від 04.10.1995р. №786, рішень
Одеської міської ради та виконкому
Одеської міської ради, протоколу
засідання комісії з проведення
конкурсів на право укладання договору
оренди будівель (споруд, приміщень), які
є комунальною власністю
територіальної громади міста Одеси від
02.12.2010р.

Відповідно до п.2.2. договору оренди №57
від 06.12.2010р. за орендоване приміщення
орендар зобов'язується сплачувати
орендну плату, що становить за перший,
після підписання договору оренди,
місяць 1650 грн. (без урахування ПДВ та
індексу інфляції) та є базовою ставкою
орендної плати за місяць. Розмір
орендної плати за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування розміру орендної плати за
минулий місяць на щомісячний індекс
інфляції, що друкується Мінстатом
України.

До орендної плати не входить плата за
комунальні послуги, вартість
експлуатаційних витрат, плата за
користування земельною ділянкою та
інші послуги, які надаються
спеціалізованими організаціями.
Орендар вносить орендну плату щомісяця
до 15 числа поточного місяця, незалежно
від результатів його поточної
діяльності (п.п.2.3., 2.4. договору оренди
№57 від 06.12.2010р.).

06.12.2010р. сторони підписали доповнення
№1 до договору оренди №57 від 06.12.2010р.,
відповідно до якого визначено, зокрема,
ставку орендної плати в розмірі 12% від
експертної оцінки майна.

06.12.2010р. відповідач отримав у
користування об'єкт оренди обумовлений
договором оренди №57 від 06.12.2010р. за
актом приймання-передачі від 06.12.2010р.

Згідно Положення про Одеську об'єднану
державну фінансову інспекцію ДФІ у
Одеській області, затвердженого
наказом ДФІ в Одеській області №29 від
17.01.2012р., Одеська об'єднана державна
фінансова інспекція є структурним
підрозділом ДФІ в Одеській області.

Відповідно до акту Одеської об'єднаної
ДФІ №810-16/102 від 19.11.2013р. „Про результати
ревізії фінансово-господарської
діяльності КП „Узберіжжя" за період з
01.01.2010р. по 31.08.2013р., встановлено невірне
зазначення у договорі оренди №57 від
06.12.2010р. відсоткової ставки орендної
плати у розмірі 12% замість передбачених
Методикою 20%, що призвело до
недоотримання КП „Узберіжжя" на
загальну суму 42214грн., із яких за 2010р. -
919,24грн., за 2011 рік - 15400грн., за 2012рік -
15546,77грн., за 8 місяців 2013р. - 10347,96грн., які
фінінспекцією визначено як
матеріальну шкоду (збитки).

Позивач звернувся до відповідача із
викладеним у листі №824 від 25.12.2013р.
проханням про оплату донарахованої ДФІ
у Одеській області суми орендної плати,
що не передбачена договором, у розмірі
42214грн.

Проаналізувавши подані сторонами
документи, правові позиції в їх
сукупності, суд вбачає підстави для
відмови у задоволенні заявлених
позивачем позовних вимог з врахуванням
наступних положень законодавства.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.15 ЦК України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16
ЦК України).

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно ч.1 ст.759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Якщо
розмір плати не встановлений
договором, він визначається з
урахуванням споживчої якості речі та
інших обставин, які мають істотне
значення (ч. 1 ст.762 Цивільний кодекс
України).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992р.
орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності.

Методика розрахунку орендної плати
та пропорції її розподілу між
відповідним бюджетом, орендодавцем і
балансоутримувачем визначаються для
об'єктів, що перебувають у державній
власності, Кабінетом Міністрів
України. Методика розрахунку орендної
плати та пропорції її розподілу між
відповідним бюджетом, орендодавцем і
балансоутримувачем визначаються
органами, уповноваженими Верховною
Радою Автономної Республіки Крим (для
об'єктів, що належать Автономній
Республіці Крим), та органами місцевого
самоврядування (для об'єктів, що
перебувають у комунальній власності)
на тих самих методологічних засадах, як
і для об'єктів, що перебувають у
державній власності. Орендна плата,
встановлена за відповідною методикою,
застосовується як стартова під час
визначення орендаря на конкурсних
засадах (ч.2 ст.19 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна").

Відповідно до ст.118 Закону України „Про
державний бюджету України на 2007 рік"
№489-V від 19.12.2006р. установлено, що у 2007
році передача в оренду державного та
комунального майна здійснюється
виключно на конкурсних засадах.
Орендна плата за державне та
комунальне майно визначається
відповідно до її ринкової вартості у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, надано право
Кабінету Міністрів України
затверджувати індикативні ставки
орендної плати для державного та
комунального майна, яке передається в
оренду в містах обласного значення,
містах Києві та Севастополі.

Згідно ч.1 ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

За положеннями ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини; створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода) (частина 2
статті 22 Кодексу).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі (абзац 1 частини 3
статті 22 Кодексу).

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно ч.2 ст.11 Цивільного
кодексу України, відповідальність у
вигляді відшкодування збитків вимагає
для її застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.
Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків.
Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою порушника та збитками
полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв'язку між
протиправною поведінкою та настанням
негативного результату. Вказані
обставини підлягають доведенню
позивачем належними та допустимими у
справі доказами. Стягнення збитків як
виду цивільно-правової
відповідальності можливе у випадку
наявності таких збитків та
обґрунтованості їх розміру.

З аналізу вищевказаних норм
законодавства, вбачаться, що
об'єктивною стороною правопорушення є
наявність збитків в майновій сфері
кредитора, протиправна поведінка, яка
втілилась в невиконанні або
неналежному виконанні боржником
зобов'язання, причинний зв'язок між
протиправною поведінкою боржника та
збитками. Відсутність хоч би одного з
вищевказаних елементів, які утворюють
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання ним зобов'язань,
оскільки в даному випадку його
поведінка не може бути кваліфікована
як правопорушення.

Таким чином, судом встановлено, що
06.12.2010р. позивач та відповідач уклали
договір оренди комунального майна №57
та додаток №1 до нього, де згідно їх
вільного волевиявлення дійшли згоди
стосовно визначення ставку орендної
плати в розмірі 12% від експертної
оцінки майна, договір є дійсним, діє до
05.12.2015р., зміни до нього в частині
визначення відсоткової ставки
орендної плати не вносились, у зв'язку з
чим відсутні підстави для нарахування
орендної плати понад встановлену у
договорі. Отже, за відсутності
передбаченого законом або договором
№57 від 06.12.2010р. прямого обов'язку
відповідача сплачувати орендну плату,
що не узгоджена сторонами договору
оренди, відсутнє порушення ним
зобов'язань за означеним договором, що
вказує на відсутність вини відповідача
у спричиненні збитку та правомірність
його бездіяльності щодо несплати суми
донарахованої орендної плати за актом
ревізії ДФІ. Недоведено позивачем
також суду наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
збитками, які поніс орендодавець, та
поведінкою відповідача у спірних
відносинах.

Таким чином, суд доходить висновку про
те, що відповідальність у вигляді
відшкодування збитків у спірних
правовідносинах у відповідача не
настала за відсутності, як судом було
встановлено вище, складових ознак
заподіяння збитку, а саме, вини
відповідача у їх заподіянні,
протиправної поведінки відповідача, та
причинно-наслідкового зв'язку між
поведінкою відповідача та настанням
збитків, що є підставою для відмови
позивачу у задоволенні позовних вимог
про стягнення з відповідача збитків у
сумі 42214грн., за їх недоведеністю та
необґрунтованістю.

Згідно ст.32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє
позивачу у задоволенні позову щодо
стягнення з відповідача 42214грн. збитків

повністю.

Згідно ст.49 ГПК України судові витрати,
а саме 1827 грн. судового збору
відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст.ст.82-85
Господарського процесуального кодексу
України суд,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити позивачу у задоволенні
позову повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили згідно зі ст. 85 ГПК
України, після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено
30.07.2014 р.

Суддя
Малярчук І.А.