ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.07.14р. Справа № 904/3740/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергостройінвест",
м.
Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпропетровський трубний завод",
м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у сумі 19
240,78 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

Від позивача: Лихопьок Д.П., дов. № б/н
від 21.02.2014 року, представник;

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Енергостройінвест"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом
про стягнення 16 000,00 грн., що складають
суму заборгованості за договором № 440/5
від 09.11.2011 року, 1302 грн. - річних, 1938, 78
грн. - інфляції грошових коштів, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог від 22.07.2014 р., та 3000 грн.,
що складають вартість оплати послуг
адвоката.

Відповідач заперечує проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що підпис особи, яка
отримала товар за видатковою накладною
№ РН-000308 від 09.11.2011 р. відрізняється від
підпису особи, яка одержала
довіреність на його отримання, це на
думку відповідача свідчить про те, що
позивачем до матеріалів не надано
документальних доказів підтверджуючих
факт передачі продукції представнику
ПАТ "Дніпропетровський трубний завод",
і вказані обставини на думку
останнього є підставою для відмови в
задоволенні вимог позивача.

29.07.14 р. в судовому засіданні оголошені
вступна та резолютивна частини рішення
(ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Енергостройінвест"
(Позивач) та Публічним акціонерним
товариством „Дніпропетровський
трубний завод" (Відповідач) укладено
договір № 440/5 (далі - Договір)

Відповідно до п. 1.1. вище зазначеного
Договору, продавець зобов'язується
передати у власність Покупцю хімічну
продукцію згідно специфікації, яка є
невід'ємною частиною Договору.

Згідно ч. 1 ст.712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1.2. Договору, Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
вказаний в п. 1.1. товар на умовах
Договору.

Виконуючи умови Договору, позивач
поставив на адресу відповідача товар
на загальну суму 56 290 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №№ РН-000308 від 09.11.2011 р.,
РН-0000500 від 20.06.2012 р. (а.с. 13, 15)

Відповідно до п. 2.2. Договору, ціна
Договору орієнтовано складає 300 000
грн., в т.ч. ПДВ 50 000 грн.

В п. 2.1. Договору, сторони узгодили, що
оплата продукції, яка поставляється
Продавцю здійснюється Покупцем шляхом
перерахування грошових коштів, - 50% на
розрахунковий рахунок Продавця
протягом 3-х банківських днів з моменту
отримання рахунку, - попередня оплата,
50% - на протязі 15 днів з моменту
відвантаження товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідач неналежним чином виконав
зобов'язання щодо оплати за
поставлений товар, здійснивши
розрахунки частково в сумі 40 290 грн.,
про що свідчать банківські виписки,
залучені до матеріалів справи. (а.с.85-99)

Доказів виконання зобов'язання щодо
перерахування заборгованості за
поставлений товар в сумі 16 000 грн., на
момент розгляду спору, відповідач не
надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача
щодо стягнення зазначеної вище суми,
слід визнати обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку
сума річних за період з 25.11.2011 р. по
23.07.2014 р. складає 1 302 грн.; сума інфляції
за період з грудня 2011 р. по червень 2014 р.
складає 1 938, 78 грн.

Зазначені вище суми підлягають до
примусового стягнення.

Заперечення відповідача не
заслуговують на увагу, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.32 Господарського
процесуального кодексу України
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору
встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Будь-яких доказів, які б спростовували
факт отримання ПАТ „Дніпропетровський
трубний завод" товару за накладною №
РН-000308 від 09.11.2011 р. відповідачем надано
не було, в той час як докази часткової
оплати спірного товару відповідачем,
свідчать про його отримання останнім.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до п. 2 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
N 99 від 16.05.1996 р., сировина, матеріали,
паливо, запчастини, інвентар, худоба,
насіння, добрива, інструмент, товари,
основні засоби та інші
товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери (надалі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безоплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Згідно п. 10 зазначеної вище Інструкції,
особа, якій видана довіреність,
зобов'язана не пізніше наступного дня
після кожного випадку доставки на
підприємство одержаних за довіреністю
цінностей, незалежно від того, одержані
цінності за довіреністю повністю або
частково, подати працівнику
підприємства, який здійснює
виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад
(комору) або матеріально
відповідальній особі.

Невикористані довіреності повинні
бути повернуті працівнику
підприємства, який здійснює
виписування і реєстрацію довіреностей,
не пізніше наступного дня після
закінчення строку дії довіреності.

Про використання довіреності або
повернення невикористаної довіреності
у журналі реєстрації довіреностей
робиться відмітка про номери
документів (накладних, актів тощо) на
одержані цінності або про дату
повернення довіреності. Повернуті
невикористані довіреності гасяться
надписом "невикористана" і
зберігаються протягом строку,
встановленого для зберігання
первинних документів.

Зважаючи на те, що відповідач не надав
доказів невикористання виданої ним
довіреності на спірний товар, слід
знову ж таки, прийти до висновку про
його отримання підприємством
відповідача.

Отже, як вже було зазначено вище,
заборгованість за отриманий товар,
підлягає до примусового стягнення, а
заперечення відповідача про
безпідставність позовних вимог,
спростовані матеріалами справи.

Позивач надав документи, які свідчать
про його витрати, пов'язані з
отриманням адвокатських послуг
(договір про надання правової допомоги
№ 44 від 21.02.2014 р., акт про надання
послуг-правової допомоги від 08.07.2014 р.
платіжне доручення № 95 від 26.05.2014 року,
калькуляція винагороди Бюро згідно з
тарифами щодо надання правової
допомоги) (а.с. 20-21, 25, 100, 110).

Згідно зі ст.44 Господарського
процесуального кодексу України оплата
послуг адвоката відноситься до складу
судових витрат і згідно зі статтею 48
цього Кодексу вони визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру".

Статтею 12 цього Закону передбачено, що
оплата праці адвоката здійснюється на
підставі угоди між громадянином чи
юридичною особою і адвокатським
об'єднанням чи адвокатом.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської
етики, гонорар, отриманий адвокатом за
надання правової допомоги, повинен
бути законним за формою і порядком
внесення, та розумно обґрунтованим за
розміром. Фактори, що повинні братися
до уваги при визначенні обґрунтованого
розміру гонорару, включають в себе,
зокрема, обсяг часу і роботи, що
вимагаються для належного виконання
доручення, ступінь складності та
новизни правових питань, що стосуються
доручення.

Як вбачається із наданих позивачем
документів, вартість послуг адвоката
склала 3 000 грн.

В п. 6.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, що розподіл сум інших, крім
судового збору, судових витрат
здійснюється за загальними правилами
частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при
задоволенні позову вони покладаються
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, а при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. За тими ж правилами
здійснюється й розподіл сум цих витрат
у розгляді господарським судом
апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову, у зв'язку з цим, суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема, ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

З урахуванням обставин справи та з
огляду на розумну необхідність витрат
для даної справи, господарський суд
вважає, що розмір витрат, пов'язаний з
оплатою послуг адвоката, які
підлягають покладенню на відповідача,
необхідно обмежити до 1000 грн.

Керуючись статтями 526, 610, 611, 625, 712
Цивільного кодексу України, статтями 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства „Дніпропетровський
трубний завод" (49068, м. Дніпропетровськ,
вул. Маяковського, 31, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю „Енергостройінвест"
(03115, м. Київ, вул. Хмельницька, 10, оф. 8,
) 16 000 (шістнадцять
тисяч гривень) основного боргу, 1 302
(одна тисяча триста дві гривні) річних, 1
938 (одна тисяча дев'ятсот тридцять
вісім тисяч гривень) 78 коп. інфляції, 1
827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім
гривень) судового збору, 1 000 (одна
тисяча гривень) відшкодування витрат
за послуги адвоката.

В решті вимог позивача - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено: 01.08.14 р.

Суддя І.Ф. Мельниченко