РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р.
Справа № 924/1607/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Гудак А.В.

суддів
Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу
позивача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Русь"Д на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 03.03.14 р.

у справі № 924/1607/13 (суддя Субботіна Л.О.
)

позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю "Русь"Д

відповідач Публічне акціонерне
товариство "Компанія "РАЙЗ"

про визнання недійсним пунктів 9.8, 9.8.1,
9.8.2, 9.8.3, 9.8.4, 9.8.5 договору поставки
насіння сільськогосподарських культур
на умовах товарного кредиту за № 206/003
від 19.04.2013р.

за участю представників сторін:

позивача - Волічков Й.Й., Данканич Я.І.,
Волічков Р.Й. , представники,
довіреність в справі

відповідача - Надієвець
О.М.,представник, довіреність в справі

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 03 березня 2014
року у справі № 924/1607/13(суддя Субботіна
Л.О.) у позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Русь" Д до
Публічного акціонерного товариства
"Компанія "Райз" про визнання
недійсними пунктів 9.8, 9.8.1, 9.8.2, 9.8.3, 9.8.4,
9.8.5 договору поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р. відмовлено.

Відмовляючи у позові з огляду на
положення ст. ст. 6, 203, ч.1 ст.215, ст. 627
Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 5, п.12
ч.1 ст. 6, ст. 12 Закону України "Про
третейські суди" та Положення про
Державний реєстр виробників насіння і
садивного матеріалу, затвердженого
наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
20.02.2013р. №115, місцевий господарський суд
прийшов до висновку, що позивачем не
доведено належними та допустимими
доказами наявності будь-яких
цивільних або господарських
правовідносин, які б випливали із
вказаного договору, із нерезидентом
України, а тому пп. 9.8-9.8.5 спірного
договору не суперечать приписам п. 12 ч. 1
ст. 6 Закону України "Про третейські
суди". На думку суду першої
інстанції,відсутність у третейському
застереженні вказівки на місце
проведення третейського розгляду
справи та відсутність в якості
додатків до договору регламенту та
положення третейського суду в силу
приписів ст.ст. 12, 30 Закон України "Про
третейські суди" не є підставою для
визнання недійсними спірних пунктів
договору.

Не погодившись із прийнятим рішенням
позивач звернувся із апеляційною
скаргою, якою вважає, що рішення
господарського суду прийняте з
невірним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
.

Звертає увагу суду на той факт, що
пункти 9.8-9.8.5 Договору поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р. суперечать п. 12.4.1 ст.6 Закону
України "Про третейські суди" і за
приписами ст. ст. 215, 216 ЦК України є
нікчемними, при цьому останні пункти
про розгляд спорів третейським судом
були внесені до договору № 206/003 в
момент його укладення, тобто до
виникнення спірних відносин.

Крім того, апелянт посилається на ст. 12
Закону України "Про третейські суди",
ст.203 ч. 1ст.215 Цивільного кодексу
України.

Зазначає, що у договорі поставки
вказане місце укладення останнього - м.
Копистин Україна, однак вказаний
населений пункт в Україні відсутній, з
огляду на викладене є факт відсутності
у договорі, що містить спірне
третейське застереження, місця
укладення угоди. При цьому доводи, що в
даному випадку має місце описка, до
уваги не може прийматись, з огляду на
те, що Законом України "Про третейські
суди" не передбачено можливості
вчинення описок в третейському
застереженні, при цьому за будь-яких
обставин у разі суперечності
третейської угоди регламенту
третейського суду застосовуються
положення регламенту і регламент
третейського суду розглядається як
невід'ємна частина третейської угоди.
Тобто при підписані третейського
застереження мало б обов'язковим
надано регламент третейського суду.

На підтвердження зазначеного, звертає
увагу суду на постанову Вищого
господарського суду України від 24
жовтня 2012 року у справі № 5019/632/12.

Зауважує, що в третейському
застережені відсутня адреса
третейського суду ,лише зазначена
поштова адреса : 40000 м. Суми, а/с 36 , що в
свою чергу унеможливлює відправлення
цінних листів, і суперечить Закону
України "Про третейські суди".

З посиланням на ч. 2 ст. 1, п. 12 ч. 1 ст. 6
Закону України "Про третейські суди", п.
3 ст. 678 Цивільного кодексу України та
відповідно до п.п. 2.2, 8.3, 8.3.1, 8.3.2
Договору вказує, що виробником товару є
іноземні фірми; пунктом 9.3 Договору
вартість товару, визначена на день
підписання договору. У випадку
введення нових або зміни існуючих
ставок ввізного мита, ПДВ при імпорті
товару, ціна товару збільшується або
зменшується на відповідну величину до
моменту поставки товару
постачальником покупцю цим договором -
товар є імпортованим, тому п.п. 9.8-9.8.5 (
третейське застереження) суперечить
вимогам Закону України "Про третейські
суди".

Разом з тим, апелянт наголошує, що
наказом Мінагрополітики № 115 від
20.02.2013р. затверджений "Порядок
проведення атестації суб'єктів
господарювання на право виробництва та
реалізації насіння і садивного
матеріалу" та "Положення про Державний
реєстр виробників насіння і садивного
матеріалу"

У Державному реєстрі відомості про
право ПАТ "Компанія "Райз" на
виробництво насіння і садивного
матеріалу відсутні, із чого слідує, що
відповідач (постачальник-за договором )
не є суб'єктом насінництва і
розсадництва в Україні.

За вимогами чинного законодавства ( в
т.ч. вищевикладеного)
правовстановлюючим документом є
Сертифікат на насіння України, який
видається за результатами
лабораторних досліджень партій
насіння державною інспекцією
сільського господарства на підставі
сертифікатів країн виробників
імпортованого насіння (ІСТА, ОЕСР).

Такі ж документи вимагаються і при
ввезені на митну територію України
насіння, що підтверджується Листом
Державної митної служби України №
11.1/2-16.3/1565 від 14.02.2013р. "Про забезпечення
виконання Закону України " Про насіння
і садивний матеріал".

При передачі - прийняття товару для ТОВ
"Русь" Д зазначені документи не
передавалися і їх отримання не є
можливим.

Просить скасувати рішення
господарського суду Хмельницької
області від 03 березня 2014р. по справі №
924/1607/13 повністю і прийняти нове рішення
,яким визнати недійсними пункти 9.8, 9.8.1,
9.8.2, 9.8.3, 9.8.4, 9.8.5 договору поставки
насіння сільськогосподарських культур
на умовах товарного кредиту за № 206/003
від 19.04.2013р. ,укладеного між ТОВ "Русь" Д
та ПАТ "Компанія "Райз" .

Відзивом на апеляційну каргу ПАТ
"Компанія "Райз" вважає апеляційну
скаргу необґрунтованою, безпідставною
та такою, що не підлягає до задоволення
.

Вказує, що на виконання умов
вищевказаного договору, додатків до
нього № ЗП-10003- 00528 від 19.04.2013р. та №
ЗП-10003-00535 від 22.04.2013р., відповідач
передав у власність позивача насіння
сільськогосподарських культур на
загальну суму 340 855,00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № ВН-1003-00673 від 23.05.2013р.
,ВН-10003-00489 від 23.05.2013р. та ВН-10003-00489 від
25.04.2013р.

Позивач частково розрахувався за
отримане насіння, сплативши
відповідачу кошти в загальному розмірі
272 800,00 грн.

Укладення договору поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р. відбулося з дотриманням вимог
чинного законодавств.

Зазначає, що на стадії укладення
договору позивач усвідомлював на яких
умовах він укладає договір, і при
необхідності міг пропонувати зміни до
договору у вигляді протоколу
розбіжностей, чого він не зробив,
жодних претензій до змісту договору не
заявляв.

У договорі сторони погодили спосіб
врегулювання спорів, що можуть
виникнути між ними та включили до нього
умову про розгляд спору в третейському
суді, обравши спосіб захисту,
передбачений ст. 16 ЦК України.

Крім цього, позивач був вільний
у виборі постачальника насіння
сільськогосподарських культур, однак,
скористався послугами відповідача.

Зміст пунктів правочину, що
оспорюються, не суперечить нормам
чинного законодавства, та інших
підстав для визнання його недійсним,
передбачених ст.ст. 215, 203 ЦК України,
немає.

Третейське застереження (п. 9.8, п.п.
9.8.1-9.8.5 договору) як частина договору
поставки насіння с/г культур на умовах
товарного кредиту № 206/003 від 19.04.2013р.
відповідає вимогам ч. 5 ст. 12 Закону
України "Про третейські суди."

Зазначає, що в обґрунтування та
доказування своєї позиції ними надано
суду та долучено до матеріалів справи
сертифікати на насіння України - БН №
147151 (ячмінь ярий Еней), № 89463 (кукурудза
ЕС Анамур), №89475 (кукурудза ЕС Тріо), які
підтверджують, що виробниками насіння
є українські товаровиробники, а згідно
додатків до договору №ЗП-10003-00528 від
19.04.2013р. та № ЗП-10003-00535 від 22.04.2013р.
вартість вказаного насіння визначена у
гривнях.

Скаржник в обґрунтування своєї позиції
посилається на те, що умови договору
поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту № 206/003 від
19.04.2013р. суперечать законодавству, яке
регламентує виробництво та реалізацію
насіння, оскільки відповідач не є
суб'єктом насінництва і не володіє
правом на виробництво та
розповсюдження вказаного у договорі
насіння.

Вищезазначене спростовується тим, що
умовами договору поставки № 206/003 від
19.04.2013р. визначені зобов'язання
відповідача лише щодо реалізації
насіння. При цьому, будь-яких
зобов'язань щодо виробництва насіння
вказаним договором не передбачено.
Тому твердження скаржника є
безпідставним.

Вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Крім того, апелянтом заявлене
клопотання про витребування у ПАТ
"Компанія "Райз" правовстановлюючі
документи на насіння ячменю ярого
"Еней", кукурудзи "Тріо", "Анамур"
Сертифікат ІСТА; Сертифікат ОЕСБ; Митну
декларацію; Сертифікат на насіння
України.

Заслухавши думку представника
відповідача, який заперечив проти його
задоволення , колегія суддів відмовляє
у задоволенні клопотання, оскільки у
матеріалах справи наявні копії
сертифікатів на насіння ячменю ярого
"Еней", кукурудзи "Тріо", "Анамур" ( а.с.
86-88), а тому повторне витребування таких
матеріалів призведе до затягування
судового процесу, що суперечить статті
17 Закону України "Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини" та ч. 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

В судовому засіданні представники
апелянта підтримали апеляційну скаргу
з підстав, зазначених у ній. Просили
скасувати рішення господарського суду
Хмельницької області від 03 березня 2014р.
по справі № 924/1607/13 повністю і прийняти
нове рішення, яким визнати недійсними
пункти 9.8, 9.8.1, 9.8.2, 9.8.3, 9.8.4, 9.8.5 договору
поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р., укладеного між ТОВ "Русь"Д та
ПАТ "Компанія "Райз" .

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечував з
підстав, викладених у відзиві. Просив
залишити рішення господарського суду
Хмельницької області без змін, а
апеляційну скаргу ТОВ "Русь" Д без
задоволення.

Крім того, представниками апелянта у
судовому засіданні було заявлене
клопотання про відкладення розгляду
апеляційної скарги в зв'язку з бажанням
взяти участь у судовому засіданні
керівника товариства та неможливістю
прибути в судове засідання через
хворобу.

Представник відповідача заперечив
проти заявленого клопотання.

Суд відхиляє зазначене клопотання про
відкладення розгляду справи з огляду
на наступне.

У випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і
т.п.).

При цьому господарський суд виходить з
того, що у відповідних випадках такий
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з статтею 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами.

Так, відповідно до статті 28 ГПК
громадяни можуть вести свої справи в
господарському суді особисто або через
представників, повноваження яких
підтверджуються нотаріально
посвідченою довіреністю, або, якщо
представником є адвокат, - ордером з
доданим до нього договором чи
засвідченим сторонами цього договору
витягом з нього, в якому зазначено
повноваження адвоката.

Неможливість заміни представника і
неможливість розгляду справи без
участі представника підлягає
доведенню учасником судового процесу
на загальних підставах (статті 32 - 34
ГПК).

Таким чином, представляти інтереси
апелянта в суді при розгляді даної
справи може бути будь-яка особа,
наділена повноваженнями на
представництво відповідною
довіреністю.

За таких обставин, колегія суддів
зазначає, що в судовому засіданні були
присутні три представника апелянта,
які представляли інтереси товариства
та виступали від його імені. Крім того,
доказів хвороби керівника чи
неможливості розгляду справи без його
участі апеляційному суду надано не
було.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників
сторін , обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення , судова колегія вважає, що
апеляційна скарга ТОВ "Русь"Д не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
19.04.2013р. між публічним акціонерним
товариством "Компанія "Райз" в особі
директора Щур М.О., який діє на підставі
довіреності № 114-ЗР від 14 лютого 2013
року, виданої за підписом
уповноваженої особи постачальника та з
прикладенням його печатки, в особі
менеджера зі збуту Сідорова М.В., який
діє на підставі довіреності № 119-ЗР від
14 лютого 2013 року, виданої за підписом
уповноваженої особи постачальника та з
прикладенням його печатки (далі -
постачальник) та ТОВ "Русь" Д в особі
Демчук Т.В., яка діє на підставі Статуту
(далі - покупець) був укладений договір
поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003.

Згідно п. 1.1 Договору постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця насіння сільськогосподарських
культур (товар), а покупець
зобов'язується прийняти товар і
оплатити його вартість (ціну),
сплативши за нього визначену договором
грошову суму, а також сплатити відсотки
за користування товарним кредитом в
сумі, визначеній відповідно до умов
договору.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що
найменування товару, його кількість,
ціна за одиницю, термін поставки
покупцю, гривнева вартість товару та її
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, порядок та термін оплати
вартості товару (в т.ч. тієї частини
вартості товару, яка оплачується
авансом, а також частини, яка
оплачується на умовах відстрочення
платежів) та нарахованих відсотків,
інші умови (в т. ч. щодо надання знижки
до вартості (ціни) товару), погоджені
сторонами - визначені в договорі та в
додатках до нього, які складають
невід'ємну частину договору .

Вартість (ціна) товару (в т.ч. знижки до
вартості (ціни) товару) та відсотків за
користування товарним кредитом (ціна
договору) вказана в додатках до
договору. Сторони встановлюють ціну
договору в гривнях, а також визначають
її грошовий еквівалент в іноземній
валюті, вказаний в додатках. Ціна
договору є звичайною ціною та
становить вартість (ціну) товару та
суму належних до сплати відсотків за
користування товарним кредитом.
Сторони встановлюють, що протягом
строку дії договору, грошові
зобов'язання покупця існують і
підлягають сплаті у національній
валюті України - гривні. Сума у гривні,
що підлягає до сплати покупцем,
визначається шляхом множення
грошового еквівалента ціни договору
(її неоплаченої частини) в іноземній
валюті, вказаній в додатках до
договору, на курс продажу відповідної
іноземної валюти, який буде
опублікований на відповідній інтернет
- сторінці офіційного інтернет сайту
постачальника на день фактичної
оплати покупцем ціни договору (її
неоплаченої частини) (п.п. 2.1, 2.2
договору).

Пунктами 8.1.1 та 8.1.2 договору визначено,
що постачальник гарантує
відповідність якісних показників
товару вимогам, які встановлені
відповідними державними стандартами
України. Постачальник не несе
відповідальності за погіршення
якісних показників товару, що сталося
після його передачі покупцю, а також за
врожайність, морфологічні показники
вирощеного зерна та інші фактори, які
знаходяться поза межами контролю
постачальника.

Сторони визнають, що певні сорти товару
є інтелектуальною власністю та
охороняються законодавством України
про захист сортів рослин, а також
можуть бути захищені міжнародними
договорами і законами інших країн.
Сторони встановлюють, що покупець не
має права без попереднього письмового
дозволу постачальника проводити
селекцію та розмноження товару для
застосування в якості посівного
матеріалу, а також застосовувати другу
репродукцію товару в якості насіння
для власних потреб та з метою
перепродажу третім особам, проводити
експериментальні роботи з товаром та
його похідними. Такі вимоги
встановлюються до наступних сортів
товару: а) горох Мадонна (Заатен Юніон,
Німеччина); б) горох Харді (Заатен Юніон,
Німеччина); в) горох Камелот (Осева,
Чехія); г) горох Стартер (Заатен Юніон,
Німеччина); д)ячмінь Джарзей (Осева,
Чехія); е) ячмінь ярий Мальз (Лімагрейн,
Україна); є) ячмінь ярий Ебсон
(Лімагрейн, Україна); ж) ячмінь ярий
Скарлет (Осева, Чехія); з) ячмінь ярий
Толар (Осева, Чехія); і) яра пшениця
Аранка (Осева, Чехія); ї) яра пшениця
Тюболт (Заатен Юніон, Німеччина);
й)озима пшениця Скаген (Заатен Юніон,
Німеччина); к) озима пшениця Торілд
(Заатен Юніон, Німеччина); л) соя Супра
(Осева, Чехія); м) соя ОАЦ Віжіон (Осева,
Чехія); н) соя Протеінка (Нові Сад,
Сербія); о) соя Сєдміца (Нові Сад,
Сербія); п) ярий ріпак Ольга (Заатен
Юніон, Німеччина); р)ярий ріпак Байкал
(Заатен Юніон, Німеччина); с) озимий
ячмінь (Осева, Чехія) (п.п. 8.3.1, 8.3.2
договору).

Відповідно до п. 9.8 - п.9.8.5 усі суперечки,
розбіжності, вимоги і претензії, що
виникли в ході виконання даного
договору (контракту) або у зв'язку з ним,
або випливає з його, підлягають
остаточному розгляду в Постійно
діючому Третейському суді при Сумській
міжрегіональній товарній
універсальній біржі (поштова адреса:
індекс 40000, м.Суми, а/с 36) відповідно до
регламенту зазначеного суду одним із
судів одноособово.

На підставі цієї третейської угоди
підлягають розгляду також будь-які
інші суперечки між сторонами з питань
цивільних і господарських
правовідносин між ними, які не
засновані на зазначеному в
попередньому абзаці цього пункту
договорі, але є наслідком визнання
цього договору недійсним, або таким
котрий не був укладений.

Ця угода укладена сторонами на
підставі й у відповідності за статтями
1,5,6,12 Закону України "Про третейські
суди" від 11.05.2004 р. №1701-IV, статей 212,626-628
Цивільного кодексу України.

Рішення Постійно діючого Третейського
суду при Сумській міжрегіональній
товарній універсальній біржі буде
остаточним і обов'язковим для сторін і
буде ними виконано в строки, зазначені
в рішенні Постійного діючого
Третейського суду при Сумській
міжрегіональній товарній
універсальній біржі.

Про місце проведення третейського
розгляду сторони повідомляються
ухвалою суду. Мова третейського
розгляду українська.

Сторони дійшли згоди, що у разі заміни
кредитора або боржника у зобов'язані за
згодою сторін, останній повинен
повідомити нового кредитора або
боржника про існування даного
Третейського застереження.

Сторони не вважають за необхідне
ведення протоколу засідання
третейського суду.

Сторони дійшли згоди, що у випадку
неявки сторін або однієї сторони на
засідання третейського суду
головуючий може розглянути спір без
участі сторони (сторін) за наявними у
справі документами (доказами). У разі
неявки відповідача до суду він має
право подати до суду письмовий відзив,
в якому вказати чи визнає позов, у якому
об'ємі та чи має претензії до позивача
матеріального характеру з предмету
позову і т.і.

Сторони зобов'язуються добровільно
виконувати рішення Третейського суду,
без будь-яких зволікань чи
застережень.

Договір підписано представниками
сторін та скріплено печатками, в тому
числі із боку відповідача підписаний
двома представниками із скріпленням
кожного підпису печаткою підприємства.

Крім того, сторонами підписані додатки
до договору № 206/003 від 19.04.2013р., в яких
визначені товар, що купується на умовах
товарного кредиту, його ціна,
кількість, строки оплати.

Так, згідно додатку №ЗП-10003-00528 від
19.04.2013р. купується кукурудза ЕС Анамур
та кукурудза ЕС Тріо, загальною
вартістю 272 655,00 грн. Строк оплати: 50 % -
24.04.2013р.; 25 % - 15.10.2013р., 25 % - 30.10.2013р.;

- згідно додатку №ЗП-10003-00535 від 22.04.2013р.
купується ячмінь ярий Еней 1 реп.,
вартістю 68 200,00 грн. Строк оплати: 50 % -
22.04.2013р.; 50 % - 15.09.2013р.

Видатковими накладними № ВН-1003-00673 від
23.05.2013р. та ВН-10003-00489 від 25.04.2013р.
стверджується , що відповідач передав
позивачу насіння
сільськогосподарських культур,
визначене у вищевказаних додатках.

Відповідно до поданих відповідачем
сертифікатів на насіння України БН №
147151 (ячмінь ярий Еней), № 89463 (кукурудза
ЕС Анамур), №89475 (кукурудза ЕС Тріо),
виробниками насіння є українські
товаровиробники.

Позивач частково розрахувався за
отримане насіння, сплативши
відповідачу кошти в сумі 68200,00 грн. за
насіння ячменю ярого Еней згідно
платіжних доручень № 178 від 22.04.2013р., №
333 від 30.09.2013р., № 337 від 04.10.2013р., № 350 від
25.10.2013р., № 353 від 08.11.2013р., та кошти в сумі
204 600,00 грн. за насіння кукурудзи згідно
платіжних доручень № 198 від 16.05.2013р., №
205 від 17.05.2013р., № 220 від 22.05.2013р., № 354 від
08.11.2013р.

Вважаючи пункти 9.8-9.8.5 такими, що
суперечать ст.2, ч. 1 ст. 12, ст. 30 Закону
України "Про третейські суди", ст.203, ч. 1
ст. 215 ЦК України, ч. 1 ст. 207 ГК України,
позивач звернувся до суду з позовом про
визнання останніх (пунктів договору)
недійсними.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
врахувати наступні положення чинного
законодавства України.

Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Пунктом. 9.8 договору поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р. сторонами спору було
передбачено, що усі суперечки,
розбіжності, вимоги і претензії, що
виникли в ході виконання даного
Договору або у зв'язку з ним, або
випливають з нього, а також будь-які
інші суперечки між сторонами з питань
господарських і цивільних
правовідносин між ними, які не
засновані на зазначеному в
попередньому абзаці цього пункту
договорі, але є наслідком визнання
цього договору недійсним, або таким
котрий не був укладений, підлягають
остаточному розгляду в Постійно
діючому Третейському суді при Сумській
міжрегіональній товарній
універсальній біржі.

Згідно ст. 12 Закону України "Про
третейські суди", третейська угода може
бути укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода має містити відомості
про найменування сторін та їх
місцезнаходження, предмет спору, місце
і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на
документ, який містить умову про
третейський розгляд спору, є
третейською угодою за умови, що договір
укладений у письмовій формі і це
посилання є таким, що робить третейську
угоду частиною договору.

Статтею 5 Закону України "Про
третейські суди" передбачено, що
юридичні та/або фізичні особи мають
право передати на розгляд третейського
суду будь-який спір, який виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом, зокрема, коли
хоча б одна із сторін спору є
нерезидентом України.

Спір може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 , 6 ст. 203 цього кодексу.

Апелянт у скарзі вказує, що виробником
товару (насіння), яке було поставлено
позивачу за договором поставки № 206/003
від 19.04.2013р., є нерезидент України, а
тому пп. 9.8-9.8.5 суперечать вимогам
Закону України "Про третейські суди".

Пунктом 12 ч.1 ст. 6 Закону України "Про
третейські суди" передбачено, що
третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ, коли хоча б одна із
сторін спору є нерезидентом України.

Однак, скаржником не подано в матеріали
справи будь-яких доказів на
підтвердження того, що виробником
насіння кукурудзи ЕС Анамур, кукурудзи
ЕС Тріо та ячменю ярого Еней 1 реп., який
поставлявся відповідачем позивачу, є
іноземні фірми. Більш того, згідно
наявних в матеріалах справи
сертифікатів на насіння України БН №
147151 (ячмінь ярий Еней), № 89463 (кукурудза
ЕС Анамур), №89475 (кукурудза ЕС Тріо),
виробниками насіння є українські
товаровиробники, а згідно додатків до
договору №ЗП-10003-00528 від 19.04.2013р. та
№ЗП-10003-00535 від 22.04.2013р. вартість
вказаного насіння визначена у гривнях.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з тим, що апелянт не довів
належними та допустимими доказами
наявності будь-яких цивільних або
господарських правовідносин, які б
випливали із вказаного договору, із
нерезидентом України, що є обов'язковою
умовою з огляду на приписи п.12 ч.1 ст. 6
Закону України "Про третейські суди" та
в даному випадку сторонами договору
поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту за № 206/003 від
19.04.2013р. є ПАТ "Компанія "Райз" та ТОВ
"Русь" Д, а тому суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що пп.
9.8-9.8.5 спірного договору не суперечать
приписам п. 12 ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про третейські суди".

Крім того, скаржник в апеляційній
скарзі посилається на те, що всі умови
договору поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту №206/003 від
19.04.2013р. суперечать законодавству, яке
регламентує виробництво та реалізацію
насіння, оскільки відповідач не є
суб'єктом насінництва і не володіє
правом на виробництво та
розповсюдження вказаного у договорі
насіння.

Однак, у відповідності до п. 1.3
Положення про Державний реєстр
виробників насіння і садивного
матеріалу, затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 20.02.2013р. № 115,
державний реєстр виробників насіння і
садивного матеріалу - перелік суб'єктів
насінництва та розсадництва, яким
надано право виробляти та
реалізовувати насіння і садивний
матеріал.

Суб'єкти насінництва і розсадництва, що
не занесені до Реєстру виробників, не
мають права виробляти насіння і
садивний матеріал для реалізації (п. 2.2
вищевказаного Положення).

Умовами договору поставки № 206/003 від
19.04.2013р. визначені зобов'язання
відповідача лише щодо реалізації
насіння. При цьому, будь-яких
зобов'язань щодо виробництва насіння
вказаним договором не передбачено.
Отже, посилання позивача на
відсутність у відповідача права на
вчинення договору поставки № 206/003 від
19.04.2013р. не узгоджується із
вищевказаними нормами та є
безпідставним.

Згідно п. 3 ст. 678 ЦК України, якщо
продавець товару неналежної якості не
є його виготовлювачем, вимоги щодо
заміни, безоплатного усунення
недоліків товару і відшкодування
збитків можуть бути пред'явлені до
продавця або виготовлювача товару.

Коло осіб, до яких може бути пред'явлено
позов щодо заміни, безоплатного
усунення недоліків товару і
відшкодування збитків, у разі, якщо
продавець товару неналежної якості не
є його виготовлювачем не обмежений
лише виробником товару, а
розповсюджується і на продавця
(відповідач).

Разом з тим, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про безпідставність доводів
позивача з приводу того, що зазначене у
п. 9.8-9.8.5 договору № 206/003 від 19.04.2013р.
третейське застереження є звуженням
конституційних прав на судовий захист,
оскільки вони спростовуються рішенням
Конституційного Суду України від 10
січня 2008 року у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзаців сьомого, одинадцятого
статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та
розділу VIII "Третейське самоврядування"
Закону України "Про третейські суди"
(справа про завдання третейського
суду), яким визнано, що одним із
способів реалізації права кожного
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань у сфері цивільних та
господарських правовідносин є
звернення до третейського суду, що
узгоджується із нормами Конституції
України. Також Конституційним Судом
України у рішенні зазначено, що
практика Європейського суду з прав
людини свідчить, що звернення
фізичних та/або юридичних осіб до
третейського суду є правомірним, якщо
відмова від послуг державного суду
відбулася за вільним волевиявленням
сторін спору (рішення у справі "Девір
проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Крім того, описка при визначені місця
укладення спірного Договору (м.
Копистин замість с. Копистин
Хмельницької обл.) не є підставою для
визнання недійсними саме пунктів 9.8.-9.8.5
договору поставки № 206/003 від 19.04.2013р.,
зазначених позивачем, та не позбавляє
сторін права виправити допущену описку
(аналогічна позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
по справі № 924/1550/13 від 14.05.2014р.).

Також, колегія суддів апеляційної
інстанції зазначає, що договір
поставки № 206/003 від 19.04.2013р., (копія
міститься в матеріалах справи (а.с. 59-64)
від імені відповідача підписаний
директором Щур М.О. та Сідоровим М.В.,
які наділені відповідними
повноваженнями згідно довіреностей №
114-ЗР від 14.02.2013р. та №119-ЗР від 14.02.2013р.
Підписи вказаних осіб скріплені
печаткою відповідача. А тому судова
колегія не бере до уваги сумніви
апелянта щодо підпису та печаток
директора та менеджера, підтвердження
їх повноважень і відсутність підпису
та печатки на вищевказаному договорі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що пункти 9.8-9.8.5
договору поставки № 206/003 від 19.04.2013р.
повністю відповідають приписам Закону
України "Про третейські суди", а
відсутність у третейському
застереженні вказівки на місце
проведення третейського розгляду
справи та відсутність в якості
додатків до договору регламенту та
положення третейського суду в силу
приписів ст.ст. 12, 30 Закон України "Про
третейські суди" не є підставою для
визнання недійсними спірних пунктів
договору.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позову.

В силу ст.ст. 33, 38, 43, 47 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
коли кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
суд, оцінивши подані по справі докази
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування чи зміни рішення
господарського суду Хмельницької
області від 03 березня 2014 року у справі
№ 924/1607/13.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
в зв'язку з відмовою в її задоволенні
покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 03 березня 2014
року у справі №924/1607/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Русь" Д
залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Гудак А.В.

Суддя
Сініцина Л.М.