КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р. Справа№ 910/24933/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Руденко М.А.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання
Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги б/н від 10.04.2014 року товариства з
обмеженою відповідальністю «Шляхбуд»
на рішення господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 року

у справі № 910/24933/13 (суддя - Сташків
Р. Б.)

позовом Приватного акціонерного
товариства «Просто -Страхування»

до 1. Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта»

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхбуд»

про стягнення 59 128, 20 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Крашеніннікова М.І. - дов.
б/н від 20.12.2013 року,

від відповідача 1: Чала І.М. - дов. від
02.10.2013 року,

від відповідача 2: Пилявець О.Д. - дов. б/н
від 30.05.2014 року, Грищенко В.М. - дов. б/н
від 20.05.2014 року

ВСТАНОВИВ:

23.12.2013 року приватне акціонерне
товариство «Просто - Страхування»
(позивач у справі) звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» (відповідач-1 у справі) про
стягнення страхового відшкодування у
розмірі 50 000 грн та до товариства з
обмеженою відповідальністю «Шляхбуд»
(відповідач-2 у справі) про стягнення
страхового відшкодування у розмірі 9 128,
20 грн (а.с.11-13).

В обґрунтування позову, позивач
посилається на норми ст. 27 Закону
України «Про страхування», ст.3 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. ст. 993, 1187, 1191, 1194 ЦК України,
які регламентують правовідносини
сторін у разі виплати страхового
відшкодування страхувальнику
внаслідок настання страхового випадку.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 року у справі № 910/24933/13
припинено провадження у справі по
відношенню до Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» по п.1-1
ч.1ст.80 ГПК України; позовні вимоги до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхбуд» задоволено
повністю; стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю «Шляхбуд»
на користь приватного акціонерного
товариства «Просто - страхування» 59 128,
20 грн відшкодування матеріальної шкоди
(виплати страхового відшкодування), а
також 1 720,50 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ТОВ «Шляхбуд» 19.03.2014 року подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
від 19.02.2014 року у справі № 910/24933/13 та
прийняти нове, яким стягнути на користь
ПАТ «Просто - Страхування» з ВАТ НАСК
«Оранта» 49 490, 00 грн, з ТОВ «Шляхбуд»
стягнути 9 128, 20 грн .

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального права та
процесуального права. Апелянт
стверджує, що суд першої інстанції
неправомірно, після початку розгляду
господарським судом по суті, змінив за
заявою позивача предмет та підстави
позову, чим порушив норми ч.4 ст.22 ГПК
України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 року
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Шляхбуд»
на рішення господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 року у справі № 910/24933/13
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи у судовому засіданні на
02.06.2014 року.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014 року у
зв'язку з перебуванням головуючого
судді Жук Г.А. та судді Мальченко А.О. на
навчанні в Національній школі суддів
України, склад суду змінено, визначено
наступну колегію суддів: головуючий
суддя - Алданова С.О., судді - Руденко
М.А., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014 року
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Шляхбуд»
на рішення господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 року у справі № 910/24933/13
прийнято до провадження у визначеному
складі суду та призначено розгляд
апеляційної скарги на 21.07.2014 року о 10-45
год.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014 року,
склад суду змінено та визначено
наступний склад колегії суддів:
головуючий суддя - Жук Г.А., судді -
Руденко М.А., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014 року
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Шляхбуд»
на рішення господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 року у справі № 910/24933/13
прийнято до провадження у визначеному
складі суду.

Представник апелянта (відповідача-2) у
судовому засіданні 21.07.2014 року
підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача у судовому
засіданні 21.07.2014 року зазначив, що
заперечень на апеляційну скаргу не має,
просить прийняти законне рішення.

Представник відповідача-1 у судовому
засіданні 21.07.2014 року заперечив вимоги
апеляційної скарги, вважає, що рішення
господарського суду м. Києва від 19.02.2014
року є законним та обґрунтованим,
просить відмовити у задоволені
апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши представлені докази в їх
сукупності, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права встановила
наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджено наявними в
матеріалах справи доказами, 11 вересня
2012 року на 390 км. автошляху
Стрий-Кіровоград-Знам'янка сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу «КРАЗ», д.н.
НОМЕР_1, який належить ТОВ «Шляхбуд»,
під керуванням ОСОБА_6 та транспортного
засобу «SUBARU», д.н. НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_7, в результаті чого
транспортні засоби отримали механічні
пошкодження.

Відомості про ДТП підтверджено
довідкою ДАІ про дорожньо-транспортну
пригоду від 12.03.2013 року № 9070009 (копія
наявна в матеріалах справи) (а.с.20).

Згідно Постанови Замостянського
районного суду м. Вінниці від 01.10.2012
року у справі № 206/5907/2012 водія
автомобіля «КРАЗ», д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6
визнано винним у вчиненні ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу у
сумі 425 гривень 00 копійок (а.с.22).

Транспортний засіб марки «SUBARU», д.н.
НОМЕР_2, застраховано у ПАТ
«Просто-Страхування» (страховик за
договором) згідно договору
добровільного страхування
транспортних засобів № 218604 від 26.06.2012
року (а.с.14), укладеного з ОСОБА_7
(страхувальник за договором),
відповідно до умов якого страховик
зобов'язався страхувати майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом
«SUBARU», д.р.н. АВ1822АТ.

12.09.2012 року страхувальник за договором
добровільного страхування № 218604 від
26.06.2012 року звернувся до страховика із
заявою про настання події, що має
ознаки страхового випадку та виплати
страхового відшкодування (а.с.17).

ПАТ «Просто-Страхування» (позивач у
справі) згідно договору добровільного
страхування транспортних засобів №
218604 від 26.06.2012 року (а.с.14), на підставі
заяви страхувальника від 12.09.2012 року та
страхового акту від 26.10.2012 року (а.с.48),
розрахунку страхового відшкодування №
4971 від 26.10.2012 року (а.с.47), протоколу
огляду транспортного засобу від 12.09.2012
року (а.с.35), висновку експертного
дослідження № 186П-09 від 24.09.2012 року
(а.с.23-27), ремонтної калькуляції (а.с.28-34),
виплатило страхувальнику страхове
відшкодування у розмірі 59 128, 20 грн, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи належним чином засвідченою
копією платіжного доручення № 33508 від
01.11.2012 року (а.с.50).

Цивільна відповідальність
страхувальника наземного
транспортного засобу «КРАЗ», д.н.
НОМЕР_1, який належить ТОВ «Шляхбуд»,
застрахована ВАТ НАСК «Оранта»
(відповідач 1), згідно з полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА/7584024 (копія наявна в
матеріалах справи) (а.с.76).

Полісом № АА/7584024 встановлено ліміт
майнової відповідальності за шкоду,
заподіяну майну потерпілого в розмірі
50 000 грн, франшизу в розмірі 510,00 грн
(а.с.76).

18.09.2013 року позивач направив на адресу
відповідача 1, як до страховика винної
особи в ДТП, регресну вимогу № 04-5306
(а.с.51) про відшкодування шкоди в
порядку регресу в сумі 59 128,20 грн, яка
була отримана відповідачем-1 23.09.2013
року, про що свідчить відмітка про
отримання на повідомленні про вручення
(а.с.52). Дану вимогу залишено
відповідачем-1 без відповідного
реагування.

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з ВАТ НАСК
«Оранта» страхове відшкодування у
розмірі 50 000 грн у відповідності до
вимог ст. 993 ЦК України, в межах ліміту
майнової відповідальності та стягнути
з ТОВ «Шляхбуд» страхове відшкодування
у розмірі 9 128,20 грн у відповідності до
вимог ст. ст. 1194, 1172 ЦК України.

У відзиві на позов товариство НАСК
«Оранта» заперечило позовні вимоги
позивача, стверджує, що позивач
звернувся до нього з вимогою про
відшкодування сплаченого страхового
відшкодування з пропуском року від
моменту ДТП, що згідно вимог ст. 37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» виключає
правові підстави задоволення вимог
позивача.

05.02 2014 року та 19.02.2014 року позивач
звертається до суду із заявами в яких
просить, у разі прийняття судом доводів
відповідача-1, стягнути всю суму позову
з відповідача-2 (а.с.83, 92).

Місцевий господарський суд розцінив
дані заяви позивача як уточнення
позовних вимог, визнав що позов
заявлено лише до відповідача-2, та
припинив провадження по відношенню до
відповідача-1 по п.1-1, ч.1ст.80 ГПК
України, за відсутністю предмету спору.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає такий висновок суду
необґрунтованим, оскільки
господарський процес не містить норми,
яка надає право позивачу уточнювати
позовні вимоги. Згідно вимог ст. 22 ГПК
України сторони мають право давати
усні та письмові пояснення, наводити
свої доводи та міркування з усіх
питань, що виникають в ході судового
процесу, заперечувати проти доводів
інших учасників процесу. Позивач має
право до прийняття рішення збільшити
розмір позовних вимог, відмовитись від
позову, зменшити розмір позовних вимог
або до початку розгляду справи по суті
змінити предмет або підставу позову.

З огляду на приписи ст. 22 ГПК України
подані позивачем заяви не можна
розцінити як відмову від позовних
вимог до одного з відповідачів,
оскільки стягнення всієї сумі з
відповідача-2 тягне за собою зміну
правових підстав, заявлених до
останнього, а змінити предмет чи
підставу позову можливо лише до
початку розгляду по суті.

Відповідно до п.3.12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» право позивача на
зміну предмета або підстави позову
може бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті та лише у суді першої інстанції
шляхом подання до суду відповідної
письмової заяви, яка за формою і
змістом має узгоджуватися із статтею 54
ГПК з доданням до неї документів,
зазначених у статті 57 названого
Кодексу. Невідповідність згаданої
заяви вимогам цих норм процесуального
права є підставою для її повернення з
підстав, передбачених частиною першою
статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета
або підстави позову, які відповідають
вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані
після початку розгляду господарським
судом справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має
місце з того моменту, коли
господарський суд після завершення
підготовки справи до розгляду (стаття 65
ГПК), відкриття судового засідання,
роз'яснення (за необхідності) сторонам
та іншим учасникам судового процесу їх
прав та обов'язків і розгляду інших
клопотань і заяв (про відкладення
розгляду справи, залучення до участі в
ній інших осіб, витребування
додаткових доказів тощо) переходить
безпосередньо до розгляду позовних
вимог, тобто до з'ясування у
передбаченому ГПК порядку обставин
справи та здійснення їх правової
оцінки, про що зазначається в протоколі
судового засідання.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме із протоколу судового засідання
від 22.01.2014 року (а.с.80), до подачі
вищевказаних заяв позивача дана справа
вже розглядалася по суті, сторони
надавали пояснення та заперечення по
суті справи.

Відтак, місцевим господарським судом, в
порушення вимог ст. 22 ГПК України, після
початку розгляду справи по суті, заяви
позивача від 05.02.2014 року та від 19.02.2014
року розцінено як зміну позовних вимог,
змінено підставу позову, припинивши
провадження у справі відносно
відповідача-1 за відсутністю предмету
спору, хоча предмет спору - стягнення
суми виплаченого страхового
відшкодування (59 128,20 грн.) залишився
без змін.

Враховуючи наведене, а також те, що ні
перша ні друга заяви позивача не
містять відмови від позовних вимог до
відповідача-1, не є зменшенням предмету
позову, колегія суддів апеляційної
інстанції дійшла висновку, що місцевий
господарський суд помилково припинив
провадження у справі, спір повинен
розглядатися за заявленими у позовній
заяві вимогами до обох відповідачів у
справі і у разі відсутності правових
підстав стягнення коштів з одного з
відповідачів відмовити в задоволенні
позову у даній частині.

Місцевий господарський суд визнав, що
оскільки позивач звернувся до
відповідача-1 із заявою про виплату
страхового відшкодування з пропуском
строку, визначеного п.37.1.4. статті 37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», правових
підстав для задоволення позовних вимог
до відповідача-1 у суду не має.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає такий висновок суду першої
інстанції помилковим.

Відповідно до приписів п. 37.1.4. статті 37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати) є,
зокрема, неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди. З
наведеної норми також вбачається, що
зазначені у ній строки обраховуються з
моменту скоєння дорожньо-транспортної
пригоди.

Разом з тим, як роз'яснив Верховний Суд
України у своїх постановах від 27.03.2012
року зі справи Господарського суду
міста Києва № 58/168, від 07.08.2012 року зі
справи Господарського суду
Рівненської області №12/207, від 28.08.2012
року зі справи Господарського суду
Харківської області №5023/4833/11, право
вимоги на підставі статті 993 ЦК України,
та статті 27 Закону України «Про
страхування» виникає після виплати
страхового відшкодування, а не з
моменту виникнення страхового випадку.
Такої позиції додержується Вищий
господарський суд України у Постанові
від 17.07.2013 року № 910/4896/13.

Як вбачається з матеріалів справи, ДТП
відбулося 11.09.2012 року, платіжним
дорученням № 33508 від 01.11.2012 року
сплачено страхове відшкодування в
розмірі 59 128,20 грн. Позивач звернувся до
відповідача-1 з вимогою № 04-5806 про
відшкодування здійсненої позивачем
страхової виплати у зв'язку з ДТП 18.09.2013
року, яку згідно зворотного
повідомлення про вручення поштового
відправлення отримано відповідачем-1
23.09.2013 року. Відтак, позивач звернувся
до відповідача-1 в межах встановленого
строку для звернення з регресною
вимогою.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Наведене також випливає з приписів п.1
ч.3 ст.22 ЦК України, згідно якої збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Порядок виплати страхового
відшкодування страховиком за Полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів регулюється Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності можуть укладатися на
умовах страхування відповідальності
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю,
майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу,
визначеного в договорі страхування,
будь-якою особою, яка експлуатує його
на законних підставах (договір I типу).

Відповідно до ст. 22, 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи, яка
розрахована у порядку, встановленому
законодавством.

Відповідно до статті 12.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Вина особи, яка керувала автомобілем
«КРАЗ», д.н. НОМЕР_1 під час ДТП ОСОБА_6,
встановлена у судовому порядку.
Матеріалами справи підтверджується
законність керування водієм ОСОБА_6
автомобілем «КРАЗ», та встановлено, що
водій ОСОБА_6 під час ДТП перебував у
трудових відносинах з ТОВ «Шляхбуд».
Відповідач-2 не заперечує наведеного,
як і не заперечує обов'язку сплати
позивачу витрат по виплаті страхового
відшкодування в сумі 9 128,20 грн, що
становить різницю між виплаченим ПАТ
«Просто страхування» страховим
відшкодуванням потерпілому та лімітом
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну застраховану ним у відповідача-1,
згідно полісу № АА/7584024 (50 000грн).

Колегія суддів констатує, що особами,
відповідальними за заподіяну позивачу
шкоду, є страхова компанія
(відповідач-1) відповідно до положень
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів» в межах ліміту 50
000, 00 грн, передбаченого договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
(Полісом №АА/7584024 ) та відповідач-2 - ТОВ
«Шляхбуд» відповідно до вимог ст.ст.1188,
1194 ЦК України в частині, що не покриває
відшкодування відповідачем-1, як
страховиком.

Враховуючи визначені полісом №АА/7584024
розміри лімітів відповідальності та
франшизи, а також встановлений судом
розмір шкоди, право на зворотну вимогу
якої перейшло до позивача, відповідач-1
зобов'язаний відшкодувати позивачу, у
відповідності до ст. 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», витрати в розмірі 49 490 грн (50
000 грн. - 510 грн франшизи).

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди
та страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Отже, на відповідача-2 покладається
додаткова (субсидіарна)
відповідальність, яка наступає лише у
разі недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої шкоди, що
становить 9 128,20 грн (сума, що не покрита
Полісом №АА/7584024).
Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог
позивача щодо стягнення з відповідача-1
страхового відшкодування у розмірі 49 490
грн (50 000 грн ліміт майнової
відповідальності - 510 грн. франшиза) та з
ТОВ «Шляхбуд» страхового
відшкодування у розмірі 9 128,20 грн. При
цьому, колегія звертає увагу на те, що в
силу вимог ст. 83 ГПК України, суд не
вправі покласти на відповідача-2
відповідальність по оплаті 510 грн,
оскільки такої вимоги не заявлено
позивачем, і суд не вправі вийти за межі
позовних вимог, якщо про це не має
клопотання зацікавленої сторони.
Відтак, суд відмовляє позивачу в
задоволені позову в частині стягнення
510 грн.

За таких обставин апеляційна скарга
товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхбуд» підлягає
задоволенню, а рішення Господарського
суду міста Києва від 19.02.2014 року у
справі № 910/24933/13 скасуванню, як таке, що
прийнято за неповним з'ясуванням всіх
обставин справи.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору за розгляд
справи в суді І інстанції
розподіляються пропорційно розміру
задоволених вимог, витрати по сплаті
судового збору в апеляційній інстанції
покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Шляхбуд»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 року задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 року у справі № 910/ 24933/13
скасувати. Прийняти нове рішення.

3. Позовні вимоги задовольнити
частково.

4.Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» (02081, м.
Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ) на користь Приватного
акціонерного товариства
«Просто-страхування» (м. Київ, вул.
Герцена, 10, ) 49 490 (сорок
дев'ять тисяч чотириста дев'яносто) грн
00 коп. страхового відшкодування, 1 454
(одна тисяча чотириста п'ятдесят
чотири) грн 85 коп. та витрат по сплаті
судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхбуд» (23234,
Вінницька область, Вінницький район,
село Лука-Мелешківська, вул.
Центральна, 2-А, ) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Просто-страхування» (м.
Київ, вул. Герцена, 10, ) 9
128 (дев'ять тисяч сто двадцять вісім) грн
20 коп. страхового відшкодування, 265
(двісті шістдесят п'ять) грн 65 коп. та
витрати по сплаті судового збору.

6. В іншій частині позову - відмовити.

7.Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Просто-страхування» (м.
Київ, вул. Герцена, 10, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхбуд» (23234,
Вінницька область, Вінницький район,
село Лука-Мелешківська, вул.
Центральна, 2-А, ) 913
(дев'ятсот тринадцять) грн 50 коп. в
повернення витрат по сплаті судового
збору за розгляд апеляційної скарги.

8. Доручити Господарському суду міста
Києва видати відповідні накази.

9. Матеріали справи № 910/24933/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
М.А. Руденко

І.М. Скрипка