ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2014 року
Справа № 904/1338/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого: судді Науменка І.М. -
доповідача

суддів: Павловського П.П., Кузнецова
В.О.,

секретар судового засідання: Назаренко
С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача: Карнаух Ю.Ю., представник,
довіреність б/н, від 31.03.14;

від відповідача: Тараканов О.І.,
директор, наказ №2, від 03.03.96;

від відповідача: Трипченко В.Ф.,
представник, договір про надання
юридичної допомоги б/н від 21.07.14,
свідоцтво серія ДП №1083/000014 від 21.07.14;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства Фірми "МГТ",
м.Павлоград Дніпропетровської області,
на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 20.05.2014р.
у справі №904/1338/14

за позовом Приватного підприємства
Фірми "МГТ", м.Павлоград
Дніпропетровської області

до Малого приватного підприємства
фірми "Еквівалент", м.Павлоград
Дніпропетровської області

про розірвання договору підряду і
повернення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство фірма "МГТ"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Малого приватного підприємства фірма
"ЕКВІВАЛЕНТ" про розірвання договору
підряду №189 від 06.09.2013р. та стягнення
збитків у розмірі 21 005,39 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані вимогами
ст.1212 Цивільного кодексу України, а
саме, неналежним виконанням робіт за
договором, строк виконання яких
сплинув 26.09.2013р.

Відповідач позов не визнав, зазначив,
що договір був ним виконаний належним
чином, але позивач без поважних на то
причин не бажає прийняти виконані
роботи.

02.04.2014р. від позивача надійшла заява про
уточнення позовних вимог, в якій він
просить розірвати договір підряду №189
від 06.09.2013р. та стягнути з відповідача
реальні збитки у розмірі 19 840,00грн. та 3%
річних у розмірі 225,03грн.

23.04.2014р. від позивача надійшла заява
про уточнення позовних вимог, в якій
він просить розірвати договір підряду
№189 від 06.09.2013р. та стягнути з
відповідача передплату в розмірі 19 840,00
грн., 3% річних у розмірі 211,99 грн. та
інфляційні збитки в розмірі 379,71 грн.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 20.05.2014р.
(суддя - Петрова В.І.) у
справі №904/1338/14 в позові відмовлено.
Судові витрати у справі (з урахуванням
додаткового рішення від 30.05.2014р.)
покладено на позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, господарський суд першої
інстанції виходив з відсутності
правових підстав для розірвання
договору підряду та, як наслідок,
повернення позивачу суми передоплати,
а також, стягнення на його користь 3%
річних, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
підряду.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
скаржник звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду зі скаргою, в якій
називає дане рішення таким, що прийнято
всупереч вимогам чинного
законодавства України, за умов
неповного дослідження важливих для
вирішення спору обставин справи, у
зв'язку з чим просить дане рішення
скасувати та прийняти у справі нове
рішення, задовольнивши позовні вимоги
у повному обсязі.

В якості обґрунтування викладених в
апеляційній скарзі заперечень
скаржник /позивач у справі, замовник/
наполягає на тому, що докази належного
виконання відповідачем /підрядником/
умов договору підряду в матеріалах
справи відсутні. Скаржник стверджує, що
підрядником не усунуті ряд наданих
йому зауважень щодо якості виконаних
робіт, з огляду на що останнім понесені
збитки та не отриманий очікуваний
результат.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну
скаргу відповідач викладені в ній
заперечення повністю відхиляє,
стверджує, що передбачені договором
підряду роботи виконав належним чином,
з огляду на що правові підстави для
розірвання правочину та стягнення з
нього суми попередньої оплати та
збитків - відсутні.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
доводи апеляційної скарги, відзиву на
неї, а також, заслухавши пояснення
уповноважених представників сторін,
колегією суддів встановлено наступне.

Згідно зі ст.837 ЦК України, одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Отже, як вбачається з наявних у справі
матеріалів, 06.09.2013р. між Малим приватним
підприємством фірма "ЕКВІВАЛЕНТ"
(підрядник) та Приватним підприємством
фірма "МГТ" (замовник) був укладений
договір підряду №189, за умовами якого
замовник доручив, а підрядник прийняв
на себе зобов'язання за власний рахунок
та зі своїх матеріалів виконати роботи
з монтажу та запуску системи
відеоспостереження на об'єкті:
"Виробнича база ПП фірма "МГТ" за
адресою: Дніпропетровська область,
м.Павлоград, вул.Шосейна,34; передати
робочу систему відеоспостереження
замовнику в установлені строки,
провести навчання персоналу замовника
роботі з системою відеоспостереження.

Згідно п.2.1. договору підрядник
зобов'язався протягом 20 робочих днів з
моменту передплати виконати роботи та
передати замовнику робочу систему
відеоспостереження за актом
приймання-передачі, а також, провести
навчання персоналу замовника роботи з
системою відеоспостереження у строк до
01.10.2013р. (п.2.1.2. договору).

В свою чергу, замовник, відповідно до
п.2.2. договору, зобов'язався прийняти
виконані роботи, надати письмові
зауваження (у випадку їх виявлення) та
оплатити виконані роботи відповідно до
договору.

За п.3.1. договору вартість робіт, з
урахуванням всіх матеріалів і витрат
підрядника, складає 24 800,00 грн., у т.ч. ПДВ
4 133,33 грн., які перераховуються у
наступному порядку: протягом 3-х днів
після укладення договору 80% вартості;
після прийняття робіт у підрядника - 20%
вартості у строк 3-х банківських днів
(п.3.2. договору).

Пунктом п.5.1. договору передбачено,
що договір набирає чинності з моменту
підписання та діє до 31.12.2013р. У всіх
інших випадках - до повного виконання
взятих на себе сторонами зобов'язань.

Відповідно до вимог ст.ст.33, 34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Належність і допустимість
доказів Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, як свідчать наявні у справі
докази, на виконання умов договору
підряду №189 від 06.09.2013р., платіжним
дорученням №1602 від 03.09.2013р. позивачем
/замовником/ на рахунок відповідача
/виконавець/ перераховано передоплату
в розмірі 80% відсотків вартості робіт,
що складає 19 840,00 грн.

Відповідач /підрядник/, в свою
чергу, здійснив монтаж системи
відеоспостереження та провів навчання
персоналу замовника щодо користування
відеообладнанням. Однак, замовник
вважає виконання підрядником
передбачених договором робіт
неналежним, з огляду на що акт
виконаних робіт не підписав, 20%
залишкової вартості робіт, що складає 4
960,00 грн., підряднику не оплатив. Більш
того, вимагає розірвання договору
підряду та повернення відповідачем
суми попередньої оплати в розмірі 19 840,00
грн., 3% річних в розмірі 211,99 грн. та 379,71
грн. інфляційних збитків, що і є
предметом даного спору.

Відповідно до ст.22 ГПК України,
позивач має право до початку розгляду
господарським судом справи по суті
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Таким чином, враховуючи, що
розгляд справи по суті місцевим
господарським судом розпочато 20.03.2014р.,
а заява про уточнення позовних вимог,
якою позивач частково змінив предмет
позову, датована 23.04.2014р., відмова
господарського суду першої інстанції в
прийнятті до розгляду даної заяви в
частині вимог про стягнення з
відповідача інфляційних збитків,
чинному законодавству України не
суперечить.

Отже, на думку колегії суддів,
наявними у справі доказами, а саме,
претензією №201 від 09.10.2013р., відповіддю
на неї №18/102013/1 від 18.10.2013р.,
зауваженнями №236 від 07.11.2013р.,
відповіддю на зауваження №25/11/13/1 від
25.11.2013р., відомостю проведення навчання
від 23.10.2013р., претензією №11/11/13/1 від
11.11.2013р., листом №13/11/2013/1 від 13.11.2013р.,
претензією №15/11/13/1 від 11.11.2013р. та
листом №1 від 04.02.2013р., підтверджено
факт виконання відповідачем
/підрядником/ робіт з установки та
монтажу системи відеоспостереження,
усунення заявлених позивачем
недоліків.

Окрім того, зазначені вище докази
доводять факт неодноразового
звернення підрядника до позивача, у
відповідь на претензії останнього, з
проханням призначити відповідальну
особу для прийняття в експлуатацію
системи відеоспостереження, надати
відповідь з приводу проведення на
об'єкті позивача експериментального
огляду системи та підписати акт
виконаних робіт. Проте, зазначені
вимоги підрядника замовником не
виконані (докази зворотного - відсутні).

Зокрема, документальних доказів
призначення позивачем відповідальної
особи чи/або визначення кола осіб, саме
з якими відповідач повинен був
провести навчання щодо роботи системи
відеоспостереження, суду надано не
було, умови договору підряду даної
інформації також не містять.

Натомість, в матеріалах справи
наявні докази проведення відповідачем
/підрядником/ навчальних робіт з
працівниками: ОСОБА_4 (директор), ОСОБА_5
та ОСОБА_6 (юрист), що підтверджено
особистими підписами останніх.

На думку господарського суду
першої інстанції, сукупність наданих
доказів свідчить про відсутність
підстав для розірвання договору
підряду.

Колегія суддів погоджується з
зазначеної вище думкою суду першої
інстанції, з огляду на викладене нижче.

Дійсно, з матеріалів даної справи
вбачається, що позивач /замовник/
звернувся до місцевого господарського
суду з позовом до підрядника з вимогою
стягнути з останнього на підставі ст.1212
ЦК України суму внесеної попередньої
оплати та 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
частковим /неналежним/ виконанням
підрядником робіт за договором.

Відповідно до статті 1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. При цьому в силу частини
другої цієї статті зазначені положення
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Згідно зі статтею 849 ЦК України,
яка визначає загальні положення
договору підряду, замовник має право у
будь-який час до закінчення роботи
відмовитися від договору підряду,
виплативши підрядникові плату за
виконану частину роботи та
відшкодувавши йому збитки, завдані
розірванням договору.

В той же час, на думку колегії
суддів, враховуючи закінчення строку
виконання робіт та, як наслідок,
відсутність у позивача /замовника/
права відмовитись від договору підряду
згідно зі статтею 849 ЦК України шляхом
його розірвання, господарським судом
першої інстанції в задоволенні позову
про розірвання договору підряду цілком
обґрунтовано відмовлено.

Що ж до решти позовних вимог, то,
як вже зазначалось вище, п.5.1. договору
передбачено, що договір набирає
чинності з моменту підписання та діє до
31.12.2013р. У всіх інших випадках - до
повного виконання взятих на себе
сторонами зобов'язань.

Враховуючи, що зобов'язання за
даним договором у повному обсязі не
виконані, зокрема, позивачем не
сплачено підряднику 20% вартості
виконаних робіт, договір слід вважати
чинним.

В свою чергу, наявність чинного
договору підряду наявність правових
підстав для повернення сплаченої суми
попередньої оплати на підставі статті
1212 ЦК України, а також, 3% річних за
несвоєчасне виконання підрядних робіт,
виключає. (Оглядовий лист Вищого
господарського Суду України від
18.02.2013р. №01-06/374/2013 "Про практику
вирішення спорів, пов'язаних із
виконанням договорів підряду").

Таким чином, за результатами
апеляційного перегляду викладені в
апеляційній скарзі заперечення в ході
апеляційного провадження свого
підтвердження не знайшли, виявились
неспроможними та документально
спростованими.

Натомість, оскаржуване рішення
господарського суду відповідає
вимогам чинного законодавства України,
у зв'язку з чим передбачені ст.104 ГПК
України підстави для його скасування
відсутні.

Враховуючи результат вирішення спору,
судові витрати покладаються на
позивача, згідно з вимогами ст.49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства Фірми "МГТ", м.Павлоград
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 20.05.2014р.
у справі №904/1338/14 - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
двадцятиденний строк.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 23.07.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Науменко

Суддя
П.П. Павловський

Суддя
В.О. Кузнецов