Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

21 липня 2014 року
Справа № 927/730/14

Позивач: Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Українська страхова група",

вул. І.Федорова, 32 А, м. Київ, 03038

Відповідач: Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

про стягнення 46912,67 грн.

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: ОСОБА_1 - особисто,
паспорт НОМЕР_1 виданий Козелецьким РВ
УМВС України в Чернігівській області
14.11.03 р.

Від відповідача: ОСОБА_2 - представник,
дов. № 738 від 27.06.14 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ
СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Українська
страхова група" звернулось до
господарського суду Чернігівської
області з позовом до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення 46912,67
грн. страхового відшкодування в
порядку регресу, а також витрат зі
сплати судового збору в сумі 1827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що виплативши
відповідно до умов Договору
добровільного страхування вантажів №
0-2820-13-00007 від 10.06.13 р. страхувальнику
страхове відшкодування в сумі 46912,67 грн.
він набув згідно ст. 1191 Цивільного
кодексу України та ст. 27 Закону України
«Про страхування» право регресної
вимоги про стягнення виплаченого
страхового відшкодування до
відповідача у справі як особи,
відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 21.05.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/730/14,
розгляд справи призначено на 11.06.14 р..

Ухвалами суду від 11.06.14 р., 01.07.14 р. та
15.07.14 р. розгляд справи відкладався на
01.07.14 р., 15.07.14 р. та 21.07.14 р. відповідно.

В судові засідання 11.06.14 р., 01.07.14 р., 15.07.14
р. та 21.07.14 р. з'явився відповідач
особисто, в судові засідання 15.07.14 р. та
21.07.14 р. з'явився також представник
відповідача.

Уповноважений представник позивача в
судові засідання 11.06.14 р., 01.07.14 р., 21.07.14
р. та 15.07.14 р. не з'явився.

Гр. ОСОБА_3, який з'явився в судове
засідання 15.07.14 р. в якості представника
позивача, до участі у справі в якості
уповноваженого представника позивача -
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Українська
страхова група" судом допущений не був
у зв'язку з відсутністю на час
проведення судового засідання
документу, що посвідчує його особу.

Про дату, час і місце проведення
судових засідань 11.06.14 р., 01.07.14 р. та 15.07.14
р. позивача та його представника
повідомлено належним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи рекомендованими повідомленнями
про вручення поштових відправлень №№
690, 461, 634, 275,
365, 381.

Про поважні причини неявки
представника позивача в судові
засідання 11.06.14 р. та 01.07.14 р. суд не
повідомлено.

Копії ухвал суду від 15.07.14 р., які
направлялись позивачу на вказану в
позовній заяві адресу позивача, а саме:
вул. І.Федорова, 32 А, м. Київ, 03038, а також
на адресу представника позивача - ТОВ
«ДІКЕ»: пр-т Повітрофлотський, 54, офіс 4,
м. Київ, 03151, що підтверджується наявною
в матеріалах справи копією реєстру
поштових відправлень суду від 17.07.14 р.
на час проведення судового засідання
21.07.14 р. до суду не повернулись.

До початку судового засідання 11.06.14 р.
через канцелярію суду відповідачем
подано супровідний лист № 01-2014 від 27.05.14
р. з доданими документами, який судом
розцінено як клопотання про долучення
документів до матеріалів справи.

Клопотання судом задоволене, документи
до матеріалів справи долучені.

Серед долучених за клопотанням
документів міститься, зокрема, відзив
(без вихідних реквізитів), в якому
відповідач просить провадження у
справі припинити та повністю відмовити
в задоволенні позову ПАТ СК "Українська
страхова група" та його представнику
ТОВ "Діке", а судові витрати покласти на
позивача.

У відзиві відповідач вважає посилання
позивача на зазначені у позовній заяві
факти такими, що не відповідають
дійсності. Відповідач посилається на
ст. 925 Цивільного кодексу України про
пред'явлення претензій і позовів, що
випливають із договору перевезення, та
звертає увагу на частину 2 вказаної
статті, згідно якої позов до
перевізника може бути пред'явлений
відправником вантажу або його
одержувачем у разі повної або
часткової відмови перевізника
задовольнити претензію або
неодержання від перевізника відповіді
у місячний строк.

Також відповідач зазначає у відзиві, що
відповідно пункту 5.7 Договору № 07/06-13
всі претензії по даному Договору
приймаються не пізніше 10 діб після
виконання вантажоперевезення, в іншому
випадку вони не розглядаються.
Відповідно до п.6 Договору №07/06-13
врегулювання спорів в разі виникнення
суперечностей між замовником та
виконавцем під час реалізації даного
Договору по можливості регулюється
шляхом переговорів. При недосягненні
згоди спір врегульовується шляхом
подання претензії та вирішується в
господарському суді. Відповідач
наголошує на тому, що між ТОВ "Мегаполіс
Україна Лоджістікс" та ФОП ОСОБА_1 під
час надання послуг при перевезенні
вантажу та до 31.12.2013 року, тобто до
закінчення терміну дії вказаного
Договору ніяких питань та претензій не
виникало та не надходило, про що
свідчить акт № ОУ-0000053 від 09 вересня 2013
року здачі-прийняття робіт (надання
послуг) згідно рахунку № СФ-0000055 від
09.09.2013 року, в якому чітко зазначено, що
сторони претензій одна до одної не
мають.

Крім того, за твердженнями відповідача,
відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу
України вина ФОП ОСОБА_1 в заподіяні
збитків відсутня, оскільки надані ТОВ
"ДІКЕ" та ПАТ СК "Українська страхова
група" копії документів, зокрема,
страхового акту № ДКЦВ-6625 від 27.08.2013,
розрахунку остаточної суми страхового
відшкодування від 27.08.2013 року, акт № 5
від 05.07.2013 року про встановлення
розбіжностей по кількості та якості
товарно-матеріальних цінностей при
перебірці бракованого чаю "Ділма" на
ПРК №1 ТОВ "Термінал" та акт №3 від 18.06 2013
року свідчать про складення документів
менеджером та представником складу в
Росії, а також самим представником
позивача одноосібно в Україні, при
цьому водій ОСОБА_4 ніяких актів не
підписував, в той час, коли
вантажоперевезення було вже здійснено
і договір між ПАТ СК "Українська
страхова група" та ТОВ "Мегаполіс
Україна Лоджістікс" втратив чинність.
Акт № 5 від 05.07.2013 року на думку
відповідача, підтверджує факт
наявності браку станом на вказану дату
за весь час поставки.

При цьому відповідач зазначає, що
оскільки ФОП ОСОБА_1 ніяких договорів
та правочинів з ПАТ СК "Українська
страхова група" та ТОВ "Діке" не укладав,
у відповідності до ст. 925 Цивільного
кодексу України вказані товариства не
є договірними сторонами, не можуть бути
стороною в процесі, тому позовні вимоги
викладені не суб'єктом правовідносин в
цивільному праві.

Також серед долучених за клопотанням
відповідача документів містяться
письмові заперечення проти позову (без
вихідних реквізитів) зміст яких
ідентичний змісту поданому одночасно з
ними відзиву.

В долучених в судовому засіданні 11.06.14
р. за клопотанням відповідача (без
вихідних реквізитів) до матеріалів
справи запереченнях відповідач
зазначає, що одностороннє складання
вказаних документів в той час, коли
вантажоперевезення було вже здійснено
і договір між ПАТ СК "Українська
страхова група" та ТОВ "Мегаполіс
Україна Лоджістікс" втратив чинність
(відповідно до п. 2.6 Договору
добровільного страхування вантажів
він діяв до 26.06.2013 року.), а також акту № 5
від 05.07.2013 року про встановлення
розбіжностей по кількості та якості
товарно- матеріальних цінностей при
перебірці бракованого чаю "Ділмах" на
ПРК №1 ТОВ "Термінал", який підтверджує
факт наявності браку станом на вказану
дату за весь час поставки,
підтверджують відсутність вини в
заподіяні збитків ФОП ОСОБА_1
відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу
України.

Ухвалою суду від 11.06.14 р. розгляд справи
відкладався на 01.07.14 р.

До початку судового засідання 01.07.14 р.
через канцелярію суду представником
позивача подані письмові пояснення по
справі (без вихідних реквізитів) з
доданими документами, в яких позивач
не погоджується із запереченнями
відповідача проти позовних вимог з
підстав неможливості ПАТ "СК
"Українська страхова група" бути
стороною в процесі.

При цьому позивач зазначає, що спірні
правовідносини пов'язані зі стягненням
з фактичного перевізника в порядку
регресу збитків, завданих внаслідок
пошкодження вантажу (пошкодження -
браку 263 коробів з чаєм), та посилається
на Конвенцію про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів
(Женева, 19.05.1956р.), зокрема, ст.ст. 3, 28
Конвенції, якими встановлено, що
перевізник відповідає за свої діяння
та упущення у тих випадках коли
відповідно до застосованого
законодавства, у зв'язку з втратою,
ушкодженням чи простроченням у
доставці, що виникли у перевезенні, яке
підпадає під дію цієї Конвенції, може
бути висунута позадоговірна вимога.

Також в письмових поясненнях
позивач не погоджується із
твердженнями відповідача про
відсутність підпису водія ОСОБА_4 на
акті № 3 про встановлення розбіжностей
по кількості та якості
товаро-матеріальних цінностей від
18.06.2013 р. та стверджує про наявність на
зазначеному акті підпису вказаної
особи як представника перевізника
ОСОБА_1

Крім того, позивач зазначає про
визначений п.п. 3.2.3 Договору № 07/06-13 від
07.06.2013 р. обов'язок виконавця (ФОП
ОСОБА_1) слідкувати за процесом
завантаження та той факт, що відповідач
відповідно до п.24 ст.17 Конвенції
доказів в обґрунтування існування
підстав для звільнення перевізника від
відповідальності суду не надав.

Позивач зазначає в письмових
поясненнях, що на міжнародній
товарно-транспортній накладній СМR №
474637 у встановленому порядку
вантажоотримувачем у графі 24 здійснено
відмітку про те, що при отриманні
вантажу ним виявлено брак, про що був
складений акт № 3 від 18.06.2013 р.

Статтею 17 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів та ст.924
Цивільного кодексу України, п. 5.5
договору встановлено, що перевізник
несе відповідальність за повну або
часткову втрату вантажу в проміжок
часу між його прийняттям до
перевезення та його здаванням
вантажоодержувачу, при цьому
перевізник звільняється від
відповідальності, якщо втрата вантажу
сталася з вини правомочної по договору
особи. Проте, відповідно до ст. 924
Цивільного кодексу України перевізник
має довести, що втрата, нестача,
псування або пошкодження вантажу
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало,
тобто, як зазначає позивач, діє
презумпція вини перевізника.

За твердженнями позивача, відповідач
не надав суду доказів відсутності його
вини у пошкодженні вантажу або
наявності обставин, яким перевізник не
міг запобігти та усунення яких від
нього не залежало, тобто при перевірці
юридичної оцінки фактичним обставинам
справи виявляється, що доводи
відповідача, зазначені у поданих ним
відзиві проти позову, виявляються
такими, що спрямовані на уникнення
відповідальності за спричинену шкоду.

Ухвалою суду від 14.07.14 р. розгляд справи
відкладався на 15.07.14 р.

В поданому відповідачем до початку
судового засідання 15.07.14 р. через
канцелярію суду відзиві проти
пояснення позивача (без вихідних
реквізитів) відповідач зазначає, що
позивач у наданих поясненнях на відзив
посилається на Конвенцію про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956р.),
а саме ст.ст. 3,17, 28, якими встановлено, що
перевізник відповідає за свої діяння
та упущення у тих випадках коли
відповідно до застосованого
законодавства, у зв'язку з втратою
ушкодженням чи простроченням у
доставці, що виникли у перевезенні, яке
підпадає під дію цієї Конвенції, може
бути висунута позадоговірна вимога,
перевізник може посилатись на
положення цієї Конвенції, які
виключають його відповідальність. Таку
вимогу на підставі ст.1 цієї Конвенції
може висувати відправник з яким
укладено договір перевезення, або
одержувач, тоді як ПАТ "Страхова
компанія "Українська страхова група" не
є такою стороною в договорі
перевезення.

Крім того, як зазначає у відзиві
відповідач пунктом 2 ст. 925 Цивільного
кодексу України визначено коло осіб,
які можуть заявити позов до
перевізника, а саме: позов до
перевізника може бути пред'явлений
відправником вантажу або його
одержувачем у разі повної або
часткової відмови перевізника
задовольнити претензію або
неодержання відповіді у місячний
строк.

На думку відповідача підписання акту
та оплата ТОВ "Мегаполіс Україна
Лоджістікс" наданих ФОП ОСОБА_1
транспортних послуг свідчить про
відсутність вини в заподіянні збитків
відповідно до ст. 924 ЦК України.

Надані позивачем пояснення щодо
підпису акту водієм ОСОБА_4 відповідач
вважає неправдивими та наполягає на
тому, що водій ОСОБА_4 ніяких актів не
підписував, про що свідчить надана
відповідачем суду копія акту № 3 від
18.06.2013 року.

На підставі вищевикладеного
відповідач просив припинити
провадження у справі та відмовити в
задоволенні позову ПАТ СК "Українська
страхова група" та його представнику
ТОВ "Діке" повністю, судові витрати
покласти на позивача.

Документи, витребувані ухвалами суду
від 21.05.14 р., 11.06.14 р., 01.07.14 р. та 15.07.14 р.
позивачем на час проведення судового
засідання 21.07.14 р. надані суду не в
повному обсязі.

Додаткових заяв та клопотань
процесуального характеру від позивача
на час проведення судового засідання
21.07.14 р. до суду не надходило.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог та заперечень, окрім наявних в
матеріалах справи, сторонами суду не
надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представника позивача в судове
засідання обов'язковою не визнавалась,
позивач не скористався належним йому
процесуальним правом приймати участь в
судових засіданнях, беручи до уваги
відсутність процесуальних заяв та
клопотань позивача на час розгляду
справи, суд здійснював розгляд справи
за відсутності уповноваженого
представника позивача, виключно за
наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд неодноразово
відкладав розгляд справи, надаючи
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Подане відповідачем письмове
клопотання від 11.06.14 р. про відмову від
здійснення технічної фіксації
судового процесу судом задоволене.
Представником відповідача клопотання
про здійснення фіксації судового
засідання технічними засобами не
заявлялось. Засідання господарського
суду по розгляду даної справи
проведені без фіксації технічними
засобами. Судовий процес відображено у
протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи
відповідача та його представника було
ознайомлено з правами та обов'язками
відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст.
81-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Представник відповідача та відповідач
особисто в судових засіданнях
повідомили суд, що права та обов'язки
стороні зрозумілі.

Відводу судді відповідачем та його
представником в судових засіданнях не
заявлено.

В судовому засіданні 21.07.14 р. відповідач
та його представник підтримали
заперечення проти позову, викладені у
відзиві на позовну заяву та відзиві
проти пояснення позивача.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення відповідача та
представника відповідача, з'ясувавши
обставини, що мають значення для
вирішення спору, перевіривши наданими
сторонами доказами, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

07 червня 2013 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Мегаполіс
Україна Лоджістікс» (Замовник за
Договором) та Фізичною особою
підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець за
договором) укладений договір № 07/06-13 на
надання транспортних послуг при
перевезенні вантажів міжнародним
автомобільним сполученням (далі -
Договір № 07/06-13).

Згідно п.1.1 Договору № 07/06-13 Замовник
доручає, а Виконавець надає послуги з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом на території України та на
території іноземних держав у
відповідності до Замовлень замовника.

За умовами п.1.2 Договору № 07/06-13 в межах
даного договору виконавець приймає на
себе зобов'язання доставити довірений
йому замовником вантаж до пункту
призначення та передати його
уповноваженій на отримання вантажу
особі, а замовник зобов'язується
оплатити встановлену за перевезення
плату.

Відповідно до п.8.1 Договору № 07/06-13
договір набирає чинності з моменту
підписання та діє до 31 грудня 2013 р.

Судом встановлено, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором перевезення
вантажу, який підпадає під правове
регулювання норм глави 64 Цивільного
кодексу України та глави 32
Господарського кодексу України.

Оскільки між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
"Мегаполіс Україна Лоджістікс" було
укладено договір міжнародного
перевезення вантажу автомобільним
транспортом, в якому відповідач
виступав перевізником, а ТОВ
„Мегаполіс Україна Лоджістікс" -
замовником, на спірні правовідносини
сторін поширюються положення
Конвенції про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів, що
підписана в Женеві 19.05.1956р., до якої
Україна приєдналась згідно Закону № 57-V
від 01.08.2006 р. (далі - Конвенція).

Статтею 1 Конвенції передбачено її
застосування до будь-якого договору
автомобільного перевезення вантажів
транспортними засобами за винагороду,
коли зазначені в договорі місце
прийняття вантажу для перевезення і
місце, передбачене для доставки,
знаходяться у двох різних країнах, з
яких принаймні одна є договірною
країною, незважаючи на місце
проживання і громадянство сторін.

Згідно ст. 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення. Загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і
багажу окремими видами транспорту, а
також відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу
України, за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довіреній їй
другою особою (відправником) вантаж до
пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Аналогічна
норма міститься в ст. 307 Господарського
кодексу України.

Договір перевезення вантажу
укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами) (ч.3
ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статтями 4,5 Конвенції встановлено, що
договір перевезення підтверджується
складанням вантажної накладної.
Вантажна накладна складається в трьох
оригінальних примірниках, підписаних
відправником і перевізником.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи оформленої відповідно до п.2.2
Договору № 07/06-13 копії заявки замовника
№ 07/06/13 від 07.06.13 р. вантажем визначений
чай, до 10 тон, 33 полети, маршрут
перевезення Україна, Київ-Росія,
Сергіїв Посад. Дата завантаження - 12.06.13
р., дата доставки - 17.06.13 р. Номер
наданого виконавцем автомобіля -
НОМЕР_2 водій ОСОБА_4.

На виконання умов Заявки відповідачем
здійснено міжнародне перевезення
вантажу за маршрутом Україна - Росія та
розвантаження вантажу 18.06.13 р., що
підтверджується наступними
документами, копія яких містяться в
матеріалах справи:

- підписаним без зауважень з обох
сторін (ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Мегаполіс
Україна Лоджістікс») та скріпленим
печатками актом № ОУ-0000053 від 09 вересня
2013 року здачі - прийняття робіт (надання
послуг) згідно рахунку № СФ-0000055 від
09.09.2013 року;

- складеним ТОВ "Мегаполіс Україна
Лоджістікс" інвойсом № 5 від 27.05.13 р.;

- міжнародною товарно-транспортною
накладною CMR № 474637, на якій у
встановленому порядку здійснено
наступні відмітки, а саме: печатками та
підписами представників
вантажовідправника ТОВ "Мегаполіс
Україна Лоджістікс" (графа 22 СМR) про
відправлення вантажу, перевізника ФОП
ОСОБА_1 (графа 23 СМR) про прийняття
вантажу до перевезення,
вантажоодержувача - (графа 24 СМR) про
отримання вантажу. Вантажоотримувачем
у графі 24 СМR здійснено відмітку про те,
що при отриманні вантажу ним виявлено
брак, про що був складений акт № 3 від
18.06.2013 р.

Окрім того, відповідно до матеріалів
справи 10 червня 2013 р. між Приватним
акціонерним товариством „Страхова
компанія „Українська страхова група"
(страховик за договором, позивач у
справі) та ТОВ «Мегаполіс Україна
Лоджістікс (страхувальник за
договором) укладено Договір
страхування вантажів № 40-7 (далі -
Договір).

Згідно п.1 Договору у відповідності з
цим Договором та відповідно до Заяви
Страхувальника від 10 червня 2013 р.,
Страховик, який діє згідно Правил
добровільного страхування вантажів та
багажу (вантажобагажу), затверджених
ДКРРФПУ за № 0961811 від 22.06.06р. (далі -
„Правила"), зобов'язується при
виконанні усіх нижчевикладених умов та
виключень, компенсувати
Страхувальнику прямі збитки, що
перевищують встановлену франшизу і
відбулись при перевезенні вантажу на
протязі строку страхування та в межах
страхової суми, указаної в Договорі.

За умовами п.2.1 Договору об'єктом
страхування є вантаж, що належить
Страхувальнику на праві власності, а
саме чай чорний байховий ТМ «Ділмах»
кількістю 33 поллети (короби в поллетах,
обмотані стрейчплівкою), вагою 8593,2 кг,
вартістю 366569,28 грн., згідно з
транспортним документом: Інвойс № 5 від
27.05.2013р. Умови поставки - СІР.

Строк страхування визначений п.2.6
Договору, а саме: на фактичний період
поставки, в межах: з 12.06.2013р. по 26.06.2013р.

Відповідно до п.2.8.1 Договору страхове
покриття по кожному окремому
перевезенню починається з моменту
навантаження вантажу в/на транспортний
засіб, діє під час перевезення і
закінчується в момент закінчення
розвантаження в пункті призначення.

Згідно п.3.2 Договору транспортування
вантажів здійснюється автомобільним
транспортом за маршрутом: з Україна, м.
Київ, вул. Електротехнічна, 45 - до
Російської Федерації, Московська обл.,
м. Сергієв Посад, Московське шосе, 46-А.

У відповідності до п.4.1 Договору
страховим ризиком вважаються
передбачені договором страхування
події, перелічені нижче, що мають
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Страховими випадками за даним
договором (п.4.2) вважаються такі
передбачені договором страхування
події, внаслідок яких виник обов'язок
Страховика виплатити Страхувальнику
або третій особі страхове
відшкодування.

Згідно п. 4.3.Договору він укладений на
умовах страхування "З відповідальністю
за всі ризики" згідно п. 3.1.1. Правил
страхування. За Договором, укладеним на
цих умовах, підлягають відшкодуванню,
за винятком випадків зазначених в
розділі 4 Правил, якщо інше не
обумовлене даним Договором
страхування:

а)збитки від втрат або шкоди всього або
частини вантажу, що сталися по будь
якій причині;

б)збитки, витрати і внески по загальній
аварії;

в)всі необхідно і доцільно проведені
витрати по врятуванню вантажу, а також
по зменшенню збитків і по встановленню
їх розмірів, якщо збитки належать
відшкодуванню по умовах страхування.

Розділом 7 Договору передбачені дії
страхувальника при настанні
страхового випадку.

Зокрема, на протязі 24 годин (виключаючи
вихідні та святкові дні), з моменту
того, як стало відомо про настання
страхового випадку, письмово
(телеграмою, телефаксом) повідомити про
такий випадок Страховику. В письмовій
заяві докладно вказати, коли, де і при
яких обставинах знищений, пошкоджений
або викрадений застрахований вантаж, в
які компетентні органи про це
повідомлено (п.7.1.3); Зберегти до
прибуття на місце пригоди представника
Страховика пошкоджений вантаж чи
існуючі решти від нього і пред'явити їх
для огляду при складанні акту.
Страхувальник повинен зберегти всі
пошкоджені чи замінені замки і пломби
для їх наступного освідчення аварійним
комісаром, експертом чи представником
Страховика (п.7.1.4).

Відповідно до розділу 8 Договору для
одержання страхового відшкодування
Страхувальник або вигодонабувач,
повинен подати Страховику наступні
документи:

- Заяву про виплату страхового
відшкодування;

- Договір страхування;

- Копію претензії до особи винної в
завдані збитку;

- Документи, що підтверджують майновий
інтерес Страхувальника
(Вигодонабувача) в застрахованому
вантажі (рахунки-фактури, специфікації,
коносаменти, авіа та залізничні
накладні, товарно-транспортні накладні
та інші перевізні та
товаросупроводжувальні документи,
контракти, договори купівлі-продажу,
якщо по змісту цих документів особа, на
користь якої укладений Договір, має
право розпоряджатись цим майном, тощо);

- Документи, що підтверджують наявність
страхового випадку (комерційні акти,
акти експертизи, аварійні сертифікати,
морський протест, виписки із судового
журналу, документи компетентних
органів, документально підтверджені
свідчення про час виходу транспортного
засобу з пункту відправлення, а також
про неприбуття його до місця
призначення в строк, встановлений для
визнання транспортного засобу
пропалим безвісти (в випадку пропажі
судна чи іншого транспортного засобу з
вантажем безвісти, тощо);

- Документи, що підтверджують розмір
суми претензії по збитку (акти огляду
вантажу аварійним комісаром,
комерційні акти, акти експертизи,
оцінки, рахунки по збитку, рахунки на
ремонт, утилізацію, акти уцінки тощо).

Згідно п.9.1 Договору договір набирає
чинності з дня зарахування страхового
платежу на рахунок Страховика і до
кінця періоду страхування.

Судом встановлено, що між сторонами -
ПАТ „Страхова компанія „Українська
страхова група" (позивач у справі) та
ТОВ „Мегаполіс Україна Лоджістікс"
виникли відносини у сфері страхування,
які регулюються нормами параграфу 2
глави 35 Господарського кодексу
України, глави 67 Цивільного кодексу
України та Законом України "Про
страхування".

Згідно ст.1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій)
та доходів від розміщення коштів цих
фондів.

Як передбачено ст.16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір
страхування" містяться в ст. 354
Господарського кодексу України та ст.
979 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 981 Цивільного кодексу
України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про
страхування" договір страхування
укладається в письмовій формі, а також
може укладатись шляхом видачі
страховиком страхувальникові
страхового свідоцтва (поліса,
сертифіката).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
страхування» страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Як зазначено позивачем в позовній
заяві, 18 червня 2013 р. мав місце
страховий випадок - в транспортному
засобі, що здійснював перевезення
вантажу за Договором № 07/06-13 виявлено
завалені поллети з товаром, внаслідок
чого пошкоджено 8880 пачок чаю, про що
складено акт №5 від 05.07.2013 року про
встановлення розбіжностей по
кількості та якості
товарно-матеріальних цінностей при
перебірці бракованого чаю "Ділма" на
ПРК №1 ТОВ "Термінал" та засвідчено
підписами представника ТКМ Захарова
С.Г. та представником Терміналу
Шераухової Т.Н.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
додатково посилається на складений ЗАТ
«Торгівельна компанія «Мегаполіс» м.
Сергієв Посад Росія акт № 3 про
встановлення розбіжності за кількістю
та якістю при прийманні товарно -
матеріальних цінностей від 18.06.13 р.
Вказаний акт складений комісією, в
складі якої зазначені менеджер складу
Захарова С.Г., ИПГ ПРК № 5 ОСОБА_9 та
водій ОСОБА_4.

Як зазначає позивач в письмових
поясненнях з посиланням на надану ПАТ
«СК «Українська страхова група» копію
акту № 3 від 18.06.13 р., вказаний акт
засвідчений підписами вказаних осіб,
зокрема, водія ОСОБА_4

При цьому відповідач у відзиві на позов
та письмових поясненнях, а також
відповідач особисто та його
представник в судовому засіданні
заперечували проти таких тверджень
позивача, зазначаючи про відсутність
підпису водія ОСОБА_4 на вказаному акті,
посилаючись на надану відповідачем
копію акту № 3 від 18.06.13 р..

Крім того, на думку відповідача,
одностороннє складання документів в
той час, коли вантажоперевезення було
вже здійснено і договір між ПАТ СК
"Українська страхова група" та ТОВ
"Мегаполіс Україна Лоджістікс" втратив
чинність (відповідно до п. 2.6 Договору
добровільного страхування вантажів
він діяв до 26.06.2013 року.), а також акту № 5
від 05.07.2013 року про встановлення
розбіжностей по кількості та якості
товарно - матеріальних цінностей при
перебірці бракованого чаю "Ділмах" на
ПРК №1 ТОВ "Термінал", підтверджує факт
наявності браку станом на вказану дату
за весь час поставки.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону
України «Про страхування» до
обов'язків страховика, зокрема,
належить при настанні страхового
випадку у передбачений договором строк
виплата страхового відшкодування, яке
ч.16 ст.9 даного Закону визначено як
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання своїх зобов'язань за
Договором страхування щодо виплати
страхового відшкодування позивач, на
підставі заяви страхувальника від 19.06.13
р., до якої додавались міжнародна
товарно - транспортна накладна CMR № 474637,
інвойс № 5 від 27.05.13 р. та акт № 3 про
встановлення розбіжності за кількістю
та якістю при прийманні товарно -
матеріальних цінностей від 18.06.13 р., та
складеного позивачем страхового акту
№ ДКЦВ-6625 від 27.08.13 р. та розрахунку
остаточної суми страхового
відшкодування від 27.08.13 р. сплатив
страхувальнику страхове відшкодування
в сумі 46912,67 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
платіжного доручення № 15176 від 29.08.13 р.
на вказану суму.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу
України, в якій містяться вимоги щодо
загальних підстав відповідальності за
завдану майнову шкоду, шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. При цьому, особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Суд зазначає, що норма Закону України
«Про страхування» є спеціальною по
відношенню до норм Цивільного кодексу
України, які в даному випадку є
загальними нормами. Отже, розмір
вимоги, що переходить до страховика,
дорівнює відповідно до ст.. 27 Закону
України «Про страхування» фактичним
витратам, тобто виплаченому страховому
відшкодуванню.

Таким чином, спірні правовідносини
пов'язані зі стягненням з фактичного
перевізника застрахованого за
Договором вантажу в порядку регресу
збитків, завданих внаслідок
пошкодження зазначеного вантажу, а
саме 263 коробів із чорним чаєм.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності з вимогами п. 4 ст. 611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків.

В силу ст. 920 Цивільного кодексу України
у разі порушення зобов'язань, що
випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Так, в силу ст. 924 Цивільного кодексу
України перевізник відповідає за
збереження вантажу, багажу, пошти з
моменту прийняття їх до перевезення та
до видачі одержувачеві, якщо не доведе,
що втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини. Аналогічні положення
містяться у ст. 314 Господарського
кодексу України.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань покладається при наявності
вини (умислу або необережності). Особа є
невинуватою, якщо вона доведе, що вжила
усіх залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

За змістом п. п. 1, 2 ст. 17 Конвенції
перевізник несе відповідальність за
повну чи часткову втрату вантажу або за
його ушкодження, що сталися з моменту
прийняття вантажу для перевезення і до
його доставки, а також за будь-яку
затримку доставки. Однак, перевізник
звільняється від відповідальності,
якщо втрата вантажу, його ушкодження чи
затримка його доставки стались
внаслідок дій або недогляду позивача,
внаслідок інструкцій позивача, не
викликаних діями або недоглядом з боку
перевізника, внаслідок дефекту вантажу
чи внаслідок обставин, уникнути яких
перевізник не міг і наслідки яких він
не міг відвернути.

У відповідності до зазначених правових
норм в п. 5.5. Договору № 07/06-13
передбачена повна матеріальна
відповідальність виконавця за повну
або часткову втрату чи пошкодження,
знищення, що стались на протязі часу
між прийняттям вантажу до перевезення
та його здачею належному
вантажоотримувачу.

При цьому за умовами пункту 5.7 Договору
№ 07/06-13 всі претензії по даному
Договору приймаються не пізніше 10 діб
після виконання вантажоперевезення, в
іншому випадку вони не розглядаються.

Згідно ч. 2 ст. 925 Цивільного кодексу
України позов до перевізника може бути
пред'явлений відправником вантажу або
його одержувачем у разі повної або
часткової відмови перевізника
задовольнити претензію або
неодержання від перевізника відповіді
у місячний строк.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33 ГПК України
покладено на сторони та інших
учасників судового процесу.

Тобто, вказана норма Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує доводити свою правову
позицію саме ту сторону, яка на неї
посилається, та на практиці реалізує
ст. 129 Конституції України, де в ч. 2
зазначається, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що господарський суд
створює сторонам та іншим особам, які
беруть участь у справі, необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Доказів опротестування ТОВ «Мегаполіс
Україна Лоджістікс» акту здачі -
прийняття робіт № ОУ-0000053 від 09.09.13 р.
відповідачем суду не надано.

Як зазначено у вказаному акті, сторони
(ТОВ „Мегаполіс Україна Лоджістікс" та
ФОП ОСОБА_1.) претензій одна до одної не
мають.

За таких обставин, судом встановлено,
що відповідачем виконано прийняті на
себе зобов'язання по здійсненню
перевезень в строки, обумовлені
Договором № 07/06-13, у повному обсязі, а
ТОВ «Мегаполіс Україна Лоджістікс», у
свою чергу, прийнято виконання цих
робіт без будь - яких зауважень.

Як свідчать матеріали справи та
підтверджено відповідачем та його
представником в судовому засіданні,
докази звернення замовника за
Договором № 07/06-13 - ТОВ "Мегаполіс
Україна Лоджістікс" до відповідача -
ФОП ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 925
Цивільного кодексу України та умов п. 5.7
Договору відсутні.

Крім того, суд зазначає, що ст. 17 Закону
України «Про страхування» при
укладенні договорів страхування
зобов'язує дотримуватись не тільки
вимог чинного законодавства, а й правил
страхування, які розробляються
страховиком для кожного виду
страхування окремо і підлягають
реєстрації в Уповноваженому органі при
видачі ліцензії на право здійснення
відповідного виду страхування.

Зважаючи на відсутність в матеріалах
справи Правил добровільного
страхування вантажів та багажу
(вантажобагажу), затверджених ДКРРФПУ
за № 0961811 від 22.06.06р., які повинні
містити предмет договору страхування;
порядок визначення розмірів страхових
сум та (або) розмірів страхових виплат;
страхові ризики; виключення із
страхових випадків і обмеження
страхування; строк та місце дії
договору страхування; порядок
укладення договору страхування; права
та обов'язки сторін; дії страхувальника
у разі настання страхового випадку;
перелік документів, що підтверджують
настання страхового випадку та розмір
збитків; порядок і умови здійснення
страхових виплат; строк прийняття
рішення про здійснення або відмову в
здійсненні страхових виплат; причини
відмови у страховій виплаті або
виплаті страхового відшкодування;
умови припинення договору страхування;
порядок вирішення спорів; страхові
тарифи за договорами страхування
іншими, ніж договори страхування життя;
страхові тарифи та методику їх
розрахунку за договорами страхування
життя; особливі умови, суд позбавлений
можливості звірити відповідність
укладеного Договору страхування
вантажів № 40-7 від 01.06.13 р. цим
правилам та дослідити дотримання їх
сторонами у зв'язку з настанням
страхового випадку, який став
підставою для здійснення виплати
страхового відшкодування позивачем.

Неодноразові вимоги ухвал суду від
21.05.14 р., 11.06.14 р., 01.07.14 р. та 15.07.14 р. щодо
надання для огляду суду оригіналу
спірного акту № 3 про встановлення
розбіжності за кількістю та якістю при
прийманні товарно - матеріальних
цінностей від 18.06.13 р. позивачем
виконані не були. Станом на час
проведення судового засідання
оригінал вказаного акту позивачем для
огляду суду не надано, що позбавляє суд
можливості встановити ідентичність
оригінала наданій суду копії.

Суд зазначає, що на виконання вимог
ухвал суду від 21.05.14 р., 11.06.14 р, 01.07.14 р. та
15.07.14 р. позивачем не було надано суду
всіх належних та допустимих доказів на
підтвердження правомірності виплати
позивачем Товариству з обмеженою
відповідальністю "Мегаполіс Україна
Лоджістікс" страхового відшкодування,
а саме копій всіх передбачених
розділом 8 Договору добровільного
страхування вантажів № 40-2820-13-00007 від
10.06.13р. документів, необхідних для
одержання страхового відшкодування
Страхувальником, що в свою чергу
позбавило суд можливості встановити
наявність права Страхувальника на
отримання страхового відшкодування та
дослідити правомірність такої виплати
позивачем.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є, втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Загальними підставами для настання
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння збитків є наявність складу
правопорушення, а саме: а) наявність
збитків; б) протиправна поведінка
заподіювача; в) причинний зв'язок; г)
вина. Вимоги про стягнення збитків
можуть бути задоволені лише у випадку,
якщо позивач доведе кожний з елементів
складу правопорушення. Недоведення хоч
би одного із них виключає можливість
задоволення вимоги про стягнення
збитків.

Отже, судом не приймаються до уваги
твердження позивача щодо ненадання ФОП
ОСОБА_1 доказів відсутності його вини у
пошкодженні вантажу або наявності
обставин, яким перевізник не міг
запобігти та усунення яких від нього не
залежало за умови відсутності в
матеріалах справи беззаперечних
доказів на підтвердження факту
настання страхового випадку, оскільки
факт пошкодження під час перевезення
застрахованого вантажу та настання
страхового випадку не підтверджений
наявними в матеріалах справи
документами.

Враховуючи, що на час винесення судом
рішення належних та допустимих доказів
на підтвердження факту настання
страхового випадку позивачем не
надано, суд дійшов висновку про
відсутність у страховика права на
звернення до відповідача з регресним
позовом з підстав пошкодження вантажу
та завдання збитків перевізником.

Рішення суду про задоволення
позову може бути прийнято виключно у
тому випадку, коли подані позивачем
докази дозволять суду зробити чіткий,
конкретний та безумовний висновок про
обґрунтованість та законність вимог
позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 №6 "Про судове
рішення" встановлено, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
те, що позивач не довів в розумінні ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог, господарський суд
позбавлений можливості встановити та
дослідити необхідні для ухвалення
обґрунтованого рішення обставини
справи та правовідносини сторін, суд
вважає за необхідне та правомірне
відмовити позивачу у задоволенні
позову з огляду на його
необґрунтованість та недоведеність.

Керуючись Конвенцією про договір
міжнародного дорожнього перевезення
вантажів, ст.ст. 124, 129 Конституції
України, Законом України "Про
страхування", ст. 1191 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повний текст рішення складений та
підписаний 28 липня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон

.