м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Державного підприємства "Центральна
станція зв'язку" Державної
адміністрації залізничного
до Публічного акціонерного
товариства "Укрвторчормет"
про стягнення 30 648,56 грн.
Суддя Картавцева Ю.В.
Представники сторін:
Від позивача Шумайко Н.В. -
представник (дов. № 583 від 07.07.2014 р.)
Від відповідача Кравчук О.А. -
представник (дов. № б/н від 20.05.2014 р.)
Державне підприємство «Центральна
станція зв'язку» Державної
адміністрації залізничного транспорту
України звернулась до Господарського
суду м. Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Укрвторчормет» про стягнення 30 648, 56
грн. (27 584, 32 грн. - основний борг, 1 193, 50
грн. - пеня, 234, 60 грн. - 3% річних, 1 636, 14 грн.
- інфляційні збитки )
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
03.12.2013р. між сторонами укладено договір
№ 9383604Ц купівлі-продажу брухту та
відходів кольорових металів, на
виконання умов якого позивачем було в
повному обсязі поставлено три партії
промислового брухту та відходів
кольорових металів на суму 200 665, 55 грн.
Відповідач виконав своє зобов'язання з
оплати вартості поставленого брухту та
відходів кольорових металів в сумі 200
665, 55 грн., однак вказана сума була
визначена без урахування ПДВ. При
цьому, позивач з метою уникнення
штрафних санкцій перерахував до
Державного бюджету України 01.04.2014 р. ПДВ
у розмірі 20% від поставленої
відповідачу 17.01.2014 р. та 05.02.2014 р.
продукції, що складає 27 584, 32 грн.
Оскільки відповідачем не сплачено
перераховану позивачем вартість ПДВ,
останній просить суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі 27
Також позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача 1 193, 50 грн. -
пені, 234, 60 грн. - 3% річних, 1 636, 14 грн. -
інфляційних збитків за прострочення
виконання зобов'язання.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.06.2014 р. порушено провадження
до розгляду на 07.07.2014 р.
04.07.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від представника відповідача
додаткові документи із відзивом на
позовну заяву, відповідно до якого
відповідач заперечує проти позовних
вимог зокрема з таких підстав. Так,
сторонами укладеного договору № 9383604Ц
купівлі-продажу брухту та відходів
кольорових металів від 03.12.2013 р.
погоджено у додатковій угоді до
Договору від 03.12.2013 р. ціну товару, що є
предметом цього договору. Оскільки
позивач не звертався до відповідача з
пропозиціями щодо зміни погодженої
договірної ціни, то відповідач
повністю виконав свої зобов'язання за
Договором в частині погодженої ціни.
Крім того, відповідач зазначає, що
операції з постачання брухту звільнені
від оподаткування ПДВ. За таких
обставин, відповідач просить суд
відмовити в задоволенні позовних
У судовому засіданні 07.07.2014 р. оголошено
перерву до 28.07.2014 р.
28.07.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від позивача пояснення по
справі, відповідно до яких останній
наполягає на задоволенні позовних
вимог, посилаючись на надані ДПІ
роз'яснення на звернення позивача, з
яких вбачається, що починаючи з 1 січня
по 17 лютого 2014 р. операції з постачання
відходів та брухту чорних і кольорових
металів, у тому числі з їх імпорту,
оподатковуються в загальному порядку з
нарахуванням ПДВ за ставкою 20 %.
В судовому засіданні 28.07.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що
03.12.2013 р. між Державним підприємством
«Центральна станція зв'язку» Державної
адміністрації залізничного транспорту
України (продавець, позивач) та
Публічним акціонерним товариством
«Укрвторчормет» (покупець, відповідач)
укладено договір № 9383604Ц
купівлі-продажу брухту та відходів
кольорових металів від 03.12.2013 р. (далі -
Договір).

За змістом п. 1.1. Договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити промисловий брухт
та відходи кольорових металів (товар)
згідно з ДСТУ 3211:2009 у кількості 40 тонн
орієнтовно.

Відповідно до п. 2.2. Договору, продавець
постачає товар за свій рахунок на
умовах «Склад покупця» у пункти
поставки, що зазначені у Додаткових
угодах до цього Договору. Приймання
товару від продавця здійснюється
покупцем шляхом оформлення актів
приймання металів кольорових
(вторинних).

Згідно з п.п. 3.1., 3.2., 3.3. Договору, ціни на
товар є договірними та узгоджуються у
додаткових угодах, що є невід'ємною
частиною цього Договору. При цьому,
ціна на товар може змінюватись залежно
від кон'юнктури ринку брухту
кольорових металів. Оплата за товар
проводиться покупцем за цінами, що
діють на момент здачі товару
платіжними дорученнями на підстав
приймання металів кольорових
(вторинних).

Відповідно до Додаткової угоди від
03.12.2013 р. до договору № 9383604Ц від 03.12.2013
р., сторони визначили ціни за товар без
урахування ПДВ.

Позивачем було поставлено, а
відповідачем прийнято брухт та відходи
кольорових металів (товар), що є
предметом Договору, що підтверджується
такими документами:

- Актом приймання брухту та
відходів кольорових металів № 00074 від
25.12.2013 р. на суму 60 989, 25 грн. із
зазначенням «ПДВ 0, 00»;

- Актом приймання металів чорних
(вторинних) № 00015991 від 25.12.2013 р. на суму 1
754, 72 грн. із зазначенням «ПДВ 0, 00»;

- Актом приймання металів чорних
(вторинних) № 00000097 від 17.01.2014 р. на суму 4
614, 72 грн. із зазначенням «ПДВ 0, 00»;

- Актом приймання брухту та
відходів кольорових металів № 000001 від
17.01.2014 р. на суму 71 291, 90 грн. із
зазначенням «ПДВ 0, 00»;

- Актом приймання брухту та
відходів кольорових металів № 000004 від
05.02.2014 р. на суму 59 081, 04 грн. із
зазначенням «ПДВ 0, 00»;

- Актом приймання металів чорних
(вторинних) № 00000169 від 05.02.2014 р. на суму 2
933, 92 грн. із зазначенням «ПДВ 0, 00».

Вказані Акти підписані сторонами та
скріплені їх печатками.

За таких обставин, загальна вартість
поставленого позивачем відповідачу
товару за Договором становить 200 665, 55
грн.

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов Договору в частині
оплати вартості прийнятого товару, на
рахунок позивача було перераховано
кошти загальною сумою 200 665, 55 грн.: 100 655,
55 грн. - 03.03.2014 р. та 100 000, 00 грн. - 31.03.2014 р.
Даний факт не заперечується сторонами.

Також, матеріалами справи, а саме
платіжним дорученням № 477 від 01.04.2014 р.
підтверджується сплата позивачем на
користь УДКСУ у Шевченківському районі
м. Києва суми коштів у розмірі 28 412, 00
грн. з зазначеним призначенням платежу
«ПДВ за січень-лютий 2014 р.».

14.04.2014 р. позивач звернувся із листом №
ЦСЗ-341 до відповідача, в якому просив
сплатити суму коштів у розмірі 27 585, 00
грн., сплачених в якості ПДВ, який був
отриманий відповідачем 15.04.2014 р.
(рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення №
191).

Станом на час слухання справи, так само,
як і на момент подання позову до суду
вказана сума коштів сплачена не була,
доказів зворотного суду не надано.

Водночас, як зазначав позивач, оскільки
до вартості поставленого товару
протягом січня-лютого 2014 р. не включено
ПДВ у розмірі 20% від ціни поставленого
товару, позивач просив суд стягнути
сплачену суму ПДВ у розмірі 27 584, 32 грн. в
якості збитків. При цьому, позивачем
також заявлено до стягнення пеня, 3%
річних та збитки від інфляції.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2)створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Отже, укладений між позивачем та
відповідачем Договір за своєю природою
є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК
України).

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини
сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16
Цивільного кодексу України, можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 20 Господарського
кодексу України, якими визначено, що
держава забезпечує захист прав та
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів у спосіб
та порядок, що визначається цим
кодексом та іншими законами України.
Права та законні інтереси зазначених
суб'єктів захищаються шляхом: визнання
наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Судом встановлено, що відповідачем
сплачено кошти у розмірі 200 665, 55 грн.
відповідно до Актів № 00074 від 25.12.2013 р.,
№ 00015991 від 25.12.2013 р., № 00000097 від 17.01.2014 р.,
№ 000001 від 17.01.2014 р., № 000004 від 05.02.2014 р., №
00000169 від 05.02.2014 р., які складені на
підставі узгодженої сторонами у
Додатковій угоді від 03.12.2013 р. до
договору № 9383604Ц від 03.12.2013 р. ціни
товару, який становить предмет
Договору.

При цьому, відповідно до ст. 610
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язанням є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 Цивільного кодексу
України).

З огляду на подані учасниками судового
процесу докази та встановлені судом на
їх основі факти, судом вбачається, що
відповідачем повністю виконано
зобов'язання з оплати добровільно
погодженої сторонами вартості
поставленого за Договором товару. При
цьому, за змістом п. 3.3. Договору, оплата
за товар проводиться покупцем за
цінами, що діють на момент здачі товару
платіжними дорученнями на підстав
приймання металів кольорових
(вторинних). Більше того, про факт
повного виконання відповідачем
зобов'язання з оплати вартості товару
на підставі зазначених вище Актів (у
яких зокрема вказано найменування,
вага, вартість та ціна до сплати -
«всього») зазначає і сам позивач.

Разом з тим суд звертає увагу, що
позивач не скористався своїм правом,
передбаченим у п. 3.2. Договору стосовно
можливої зміни ціни товару, що є
предметом Договору, та не звернуся до
відповідача із будь-якими пропозиціями
стосовно зміни погодженої договірної
ціни та включення до неї передбачених,
на думку позивача, обов'язкових
податкових платежів - ПДВ у розмірі 20%
від вартості товару. Жодних доказів
зворотного до суду не надано.

Окрім цього, суд зазначає таке.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. При цьому, збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

За таких обставин, заявлена вимога про
стягнення 27 584, 32 грн., сплачених як ПДВ,
в жодному разі не може вважатись судом
ні реальними збитками (витратами, які
особа зробила для відновлення свого
порушеного права) з огляду на
відсутність порушення прав позивача зі
сторони відповідача, ані упущеною
вигодою.

Згідно з ч.2 ст. 14 ЦК України особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог щодо
стягнення 27 584, 32 грн., а тому в
задоволенні позовних вимог в цій
частині судом відмовлено.

Оскільки судом встановлено факт
виконання відповідачем зобов'язання з
оплати вартості поставленого товару за
Договором у повному обсязі та
відсутність підстав для стягнення
збитків у розмірі 27 584, 32 грн., то позовні
вимоги про стягнення з відповідача
пені, 3% річних та інфляційних збитків у
зв'язку з несвоєчасним виконанням
зобов'язання щодо сплати коштів мають
похідний характер, а тому, відповідно,
також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судові витрати відповідно до вимог ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 29.07.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева