ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" липня 2014 р.Справа № 916/1984/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ФОРПОСТ-ОБЕРІГ"

до відповідача: державного
підприємства "Одеська залізниця"

про визнання недійсними положень п.5.2.3
договору

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: Кіташевський Д.А. -
довіреність від 02.01.2014р.

Суть спору:Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"ФОРПОСТ-ОБЕРІГ", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до відповідача -
Державного підприємства "Одеська
залізниця" в особі Дорожньої автобази,
в якій просить суд визнати недійсним
положення п.5.2.3. договору на охорону №
ОД/Автобаза-14-83НЮ від 27.02.2014р.,
укладеного між ДП "Одеська залізниця"
та ТОВ "ФОРПОСТ-ОБЕРІГ".

Разом із поданням позову, ТОВ
"ФОРПОСТ-ОБЕРІГ" надало до суду заяву
про вжиття заходів про забезпечення
позову у справі за позовом ТОВ
"Форпост-Оберіг" (Позивач) до ДП "Одеська
залізниця" в особі Служби
будівельно-монтажних робіт і цивільних
споруд (Відповідач), в якій просило суд -
заборонити Відповідачеві вчиняти
будь-які дії щодо припинення дії
договору на охорону № ОД/Автобаза
-14-92-НЮ від 27.02.2014р., в тому числі: зняття
існуючої охорони, перешкоджання її
діяльності на охоронюваних об'єктах,
вчинення неправомірних провокаційних
дій щодо персоналу охорони до
вирішення справи по суті.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 30.05.14р. порушено
провадження у справі №916/1984/14.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 11.06.14р. у задоволені заяви
товариства з обмеженою
відповідальністю "ФОРПОСТ-ОБЕРІГ" про
вжиття заходів забезпечення позову
шляхом заборони державному
підприємству "Одеська залізниця" в
особі Дорожньої автобази вчиняти
будь-які дії щодо припинення дії
договору на охорону №ОД/Автобаза-14-92-НЮ
від 27.02.2014р. в тому числі: зняття
існуючої охорони, перешкоджання її
діяльності на охоронюваних об'єктах,
вчинення неправомірних провокаційних
дій щодо персоналу охорони до
вирішення справи по суті було
відмовлено.

16.06.2014р. від представника позивача
надійшло клопотання про оголошення
перерви у розгляді справи до прийняття
прокурором рішення про вступ у справу
(вх. № 15521/14), яка судом була розглянута
та в її задоволені було відмовлено.

Представник позивача в судове
засідання, призначене на 14.07.2014р. не
з'явився, хоча про час та місце його
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення, наявне в матеріалах
справи.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Представник відповідача - Одеської
залізниці, проти позову заперечує з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву (вх. № 15143/14), просить у
задоволені позову відмовити повністю.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, суд встановив:

ТОВ "Форпост - Оберіг" здійснює
господарську діяльність у галузі
надання послуг з охорони власності та
громадян на підставі Ліцензії Серії АГ
№ 505077, виданої Міністерством
внутрішніх справ України 08.12.2010р.

27.02.2014 року між ДП "Одеська залізниця"
(Замовник) та ТОВ "Форпост - Оберіг"
(Виконавець) був укладений договір №
б/н на охорону (реєстраційний номер
Одеської залізниці - Автобаза-14-90 НЮ),
відповідно до якого замовник доручає, а
виконавець зобов'язується в термін з
01.03.2014 року по 31.12.2014 року забезпечити
охорону території та
спортивно-оздоровчих об'єктів
підпорядкованих структурних
підрозділів служби
будівельно-монтажних робіт і цивільних
споруд Одеської залізниці, відповідно
до переліку об'єктів, що підлягають
охороні (Додаток № 1 до договору).

Пунктом 5.2.3 вказаного Договору
передбаченого, що замовник вправі у
випадку припинення необхідності в
користуванні послугами виконавця,
достроково припинити дію Договору,
письмово повідомивши про це виконавця
не менше ніж за 30 календарних днів.

30.04.2014 р. листом за № 209 ДП "Одеська
залізниця" (Дорожня автобаза) було
повідомлено ТОВ "ФОРПОСТ-ОБЕРІГ", що у
зв'язку з припиненням необхідності
користування в подальшому послугами
охорони, керуючись 5.2.3 договору № №
ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ про дострокове
припинення дії договору на охорону від
27.02.2014 року № ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ з
01.06.2014 року.

В позовній заяві ТОВ "Форпост - Оберіг"
зазначило, що положення п. 5.2.3 Договору
на охорону від 27.02.2014 року №
ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ, які встановлюють
право відповідача на дострокове
припинення дії договору у випадку
припинення необхідності в
користуванні послугами виконавця,
суперечать нормам частини 5 статті 40
Закону України "Про здійснення
державних закупівель", частини третій
статті 180, статті 188 Господарського
кодексу України, статті 627, 631, 651, 652
Цивільного кодексу України, оскільки
строк дії договору, який є істотною
умовою, не може відрізнятись від змісту
пропозиції конкурсних торгів, а також
змінюватись після підписання договору
до виконання зобов'язань сторонами.
Позивач також зазначає, що
законодавством України не передбачено
такий спосіб припинення зобов'язань, як
припинення дії договору.

Також, Позивач стверджує, що п. 5.2.3
Договору на охорону від 27.02.2014 року №
ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ, суперечить
пункту 4.2.1 цього ж договору, згідно із
яким Відповідач зобов'язався прийняти
послуги виконавця щодо охорони у
встановлений сторонами час дії
договору.

Крім того, позивачем зазначено, що
відповідно до частини першої статті 188
Господарського кодексу України
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором, а положення
пункту 5.2.3 Договору на охорону від
27.02.2014 року № ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ, на
думку Позивача, не відносяться до
вичерпних випадків одностороннього
розірвання встановлених цим договором.

10.06.2014 року Відповідач надав відзив на
позовну заяву, в якому проти позову ТОВ
"Форпост-Оберіг" заперечує, просить суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
до ДП "Одеська залізниця" про визнання
недійсним положень п. 5.2.3. договору на
охорону № ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ від
27.02.2014 року у повному обсязі та покласти
судові витрати на позивача, оскільки
відповідно ст. ст. 67, 179 Господарського
кодексу України ст. 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору
(зобов'язань), що не суперечать
законодавству України, з урахуванням
вимог актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

При цьому Відповідачем зазначено, що
ним виконано умови та порядок
розірвання договору та завчасно
повідомлено позивача про припинення
дії договору.

Відповідач також зазначив, що право на
розірвання договору про надання
послуг, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору,
встановлено статтею 907 Цивільного
кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов наступних
висновків:

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із частиною першою статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ст. 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Статтею ст. 627 Цивільного кодексу
України визначено один із загальних
принципів цивільно-правових відносин,
а саме свобода договору, яка наділяє
осіб правом вільно вирішувати питання
про укладення договору, про вибір
контрагентів, про визначення умов
договору. Статтею 67 Господарського
кодексу України, встановлено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України.

З урахуванням наведеного, суд не може
погодитись із доводами Позивача про
невідповідність змісту п.п. 5.2.3 п. 5.2
Договору № ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ від
27.02.2014р. нормам ч. 5 ст. 40 Закону України
"Про здійснення державних закупівель",
ч. 3 ст. 180, ст. 188 Господарського кодексу
України, статтям 627, 631, 651, 652 Цивільного
кодексу України, з огляду на наступне:

Згідно із ч.5 ст. 40 Закону України "Про
здійснення державних закупівель" в
редакції, що діяла на момент укладення
Договору № ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ від
27.02.2014 року, умови договору про
закупівлю не повинні відрізнятися від
змісту пропозиції конкурсних торгів
або цінової пропозиції (у тому числі
ціни за одиницю товару) переможця
процедури закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю
не можуть змінюватися після його
підписання до виконання зобов'язань
сторонами у повному обсязі, крім окремо
визначених випадків. Тобто, вказаною
нормою встановлено, по-перше, заборону
на зміну умовами договору про
закупівлю змісту пропозиції
конкурсних торгів або цінової
пропозиції, а, по-друге, заборону на
зміну істотних умов після підписання
договору.

Проте, як встановлено матеріалами
справи, а саме із змісту Пропозиції
конкурсних торгів Позивача, вона
містить в собі лише умови щодо
визначення предмету закупівлі, ціни
конкурсної пропозиції, вартості послуг
у місяць та за період (загальна сума
пропозиції).

При цьому, вказані умови повністю
збігаються з умовами пунктів 1.1, 3.1, 3.2
Договору № ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ від
27.02.2014р. Будь-яких інших умов, зокрема й
про право відповідача на дострокове
припинення дії договору, яке
передбачене у підпункті 5.2.3 пункту 5.2
Договору № ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ від
27.02.2014р., Пропозиція конкурсних торгів
позивача не містить. А відтак, зміст
цієї пропозиції конкурсних торгів не
був змінений. Тобто, у даному випадку,
законодавчі вимоги щодо заборони на
зміну умовами договору про закупівлю
змісту (умов) пропозиції конкурсних
торгів були дотримані.

Також, право відповідача - ДП "Одеська
залізниця", як замовника послуг, на
дострокове припинення дії договору не
є зміною суттєвої умови, оскільки
йдеться не про зменшення чи збільшення
(продовження) строку його дії, а в
загалі про припинення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 525, до ч. 1, 3 ст. 651
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим. Тобто, вказані норми, які є
диспозитивними, встановлюють право
сторін передбачити у договорі
можливість односторонньої відмови від
зобов'язання.

При цьому, зазначені норми
кореспондуються із приписами частин
першої та другої статті 598 Цивільного
кодексу України, що встановлюють
можливість припинення зобов'язання на
підставах та у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема, й на
вимогу однієї із сторін.

Частиною першою ст. 907 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договір про надання послуг може бути
розірваний, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах, встановлених
цим Кодексом, іншим законом або за
домовленістю сторін. Порядок і
наслідки розірвання договору про
надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Отже, сторони Договору №
ОД/Доравтобаза-14-90 НЮ від 27.02.2014 року
були в праві передбачити в ньому умови
щодо дострокового припинення його дії
(розірвання, припинення зобов'язання) у
випадку припинення необхідності в
користуванні послугами позивача,
шляхом письмового повідомлення про це
виконавця не менше ніж за один місяць,
тобто шляхом односторонньої відмови
відповідача від договору. А відтак,
безпідставним є посилання у позовній
заяві на неможливість, у даному
випадку, розірвання договору в
односторонньому порядку, а також на
відсутність такого способу припинення
зобов'язань, як припинення дії
договору, та на не віднесення вказаної
умови до вичерпних випадків
одностороннього розірвання
встановлених цим договором.

При цьому, умова про одностороннє
дострокове припинення, передбачена у
підпункті 5.2.3 пункту 5.2 Договору від
27.02.2014р., не суперечить пункту 4.2.1 цього
ж договору, який встановлює обов'язок
відповідача прийняти послуги
виконавця щодо охорони у встановлений
сторонами час дії договору, оскільки
цей обов'язок припиняється разом із
договором.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду справи Позивачем не
було надано належних та припустимих
доказів, правового обґрунтування, які б
могли стати підставою для визнання
недійсним положення п.5.2.3. договору на
охорону №ОД/БМЕС-14-83НЮ від 27.02.2014р,
укладеного між ТОВ "ФОРПОСТ - ОБЕРІГ" та
ДП "Одеська залізниця".

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи наявні в матеріалах справи
докази, проаналізувавши норми чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, суд дійшов висновку що
позовні вимоги ТОВ "ФОРПОСТ - ОБЕРІГ" не
відповідають чинному законодавству,
спростовуються наявними матеріалами
справи, необґрунтовані, а тому
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові товариства з обмеженою
відповідальністю "ФОРПОСТ-ОБЕРІГ" -
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
чинності в порядку ст.85 ГПК України.

Повний тест рішення складено 21.07.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.