ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р.
справа №
911/2735/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трініті», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
«Державне акціонерне товариство
«Чорноморнафтогаз», Автономна
Республіка Крим

про стягнення 673 472,82 гривень

за участю представників:

від позивача: Мазепа Н.М. (довіреність
№2 від 19.06.2014)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.07.2014 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Трініті» (далі-ТОВ
«Трініті»/позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Публічного акціонерного
товариства «Державне акціонерне
товариство «Чорноморнафтогаз»
(далі-ПАТ «ДАТ
«Чорноморнафтогаз»/відповідач) про
стягнення 673 472,82 грн., з яких: 586 472,96 грн.
заборгованості за договором поставки
№812 від 20.07.2013, 23 285,66 грн. 3% річних та 63
714,20 грн. інфляційних втрат.

Відповідач не скористався правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, та
відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.07.2014 порушено провадження
у справі №911/2735/14 та призначено справу
до розгляду на 29.07.2014.

22.07.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від позивача
надійшла заява про вжиття заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на належні відповідачу грошові
кошти у розмірі заявлених вимог.

Відповідно до ст. 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №16 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» передбачено, що умовою
застосування заходів до забезпечення
позову за вимогами майнового характеру
є достатньо обґрунтоване припущення,
що майно (в тому числі грошові суми,
цінні папери тощо), яке є у відповідача
на момент пред'явлення позову до нього,
може зникнути, зменшитись за кількістю
або погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на
потенційну можливість ухилення
відповідача від виконання судового
рішення без наведення відповідного
обґрунтування не є достатньою
підставою для задоволення відповідної
заяви.

Оскільки суду не надано доказів, які
підтверджували б наявність фактичних
обставин, з якими пов'язується
застосування заявленого позивачем
заходу до забезпечення позову у даній
справі, судом, у відповідності до ст. 66
ГПК України, у задоволенні зазначеної
заяви позивача відмовлено з огляду на
її необґрунтованість.

В судове засідання 29.07.2014 представник
відповідача не прибув, витребувані
судом документи не надав, про причини
їх ненадання суд не повідомив, хоча про
час та місце розгляду даної справи був
повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

20.07.2012 між ТОВ «Трініті»
(далі-постачальник) та ПАТ «ДАТ
«Чорноморнафтогаз» (далі-покупець)
було укладено договір поставки №812
(далі-договір), відповідно до якого
постачальник зобов'язався передати
(поставити) у визначений термін у
власність покупця товар згідно
специфікації №1, яка являється
невід'ємною частиною договору, а
покупець зобов'язався прийняти цей
товар та оплатити його на умовах,
визначених даним договором.

Договір вступає в силу з моменту
підписання його сторонами та діє до
30.07.2013 (п. 11.1 договору).

Судом встановлено, що позивач свої
обов'язки за договором виконав
належним чином, здійснивши протягом
серпня-листопада 2012 поставку товару
загальною вартістю 2 131 836,84 грн., що
підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на
накладних:

- №Т-00467 від 01.08.2012 на суму 190 387,20 грн.,

- №Т-00506 від 13.08.2012 на суму 111 532,80 грн.,

- №Т-00524 від 27.08.2012 на суму 8 956,80 грн.,

- №Т-00556 від 13.09.2012 на суму 396 457,20 грн.,

- №Т-00580 від 03.10.2012 на суму 219 281,88 грн.,

- №Т-0613 від 12.10.2012 на суму 518 748,00 грн.,

- №Т-0704 від 08.11.2012 на суму 413 138,76 грн.,

- №Т-0750 від 20.11.2012 на суму 273 334,20 грн.,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
першим умов договору.

Втім, відповідач свої обов'язки за
договором в частині оплати вартості
поставленого товару згідно означених
накладних належним чином не виконав,
сплативши лише 1 545 363,88 грн. внаслідок
чого за ним утворилось 586 472,96 грн.
заборгованості.

Наявність 586 472,96 грн. заборгованості
відповідача за договором
підтверджується наданою суду довідкою
позивача б/н від 29.07.2014.

Факт проведення відповідачем
часткових розрахунків за договором
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями банківських виписок з
поточного рахунку позивача за спірний
період, а також довідкою ПАТ «Дочірній
банк Сбербанку Росії» №83/5/50-26 від
28.07.2014.

З метою досудового врегулювання даного
спору, 24.03.2014 позивачем було надіслано
відповідачу претензію №131, відповідно
до якої позивач інформував останнього
про наявність заборгованості за
договором та вимагав її погашення.

Посилаючись на те, що відповідач на
вказану претензію не відповів,
остаточні розрахунки за договором не
провів, позивач просить суд стягнути з
відповідача, зокрема, 586 472,96 грн.
заборгованості по оплаті вартості
товару, поставленого за накладними
№Т-00580 від 03.10.2012, №Т-0704 від 08.11.2012 №Т-0750
від 20.11.2012 згідно договору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду
ані відзиву на позовну заяву, ані
будь-яких інших доказів та/або
документів, що впливають на вирішення
даного спору по суті, суд у
відповідності до ст. 75 ГПК України,
здійснював розгляд даної справи за
наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив,
що заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1
ст. 193 Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України встановлено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що
оплата здійснюється шляхом
перерахунку грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника з
відстрочкою платежу протягом 120 днів
після поставки товару та підписання
акта приймання-передачі.

З огляду наведеного, підписання
відповідачем накладних №Т-00580 від
03.10.2012, №Т-0704 від 08.11.2012 №Т-0750 від 20.11.2012
без будь-яких заперечень щодо
кількості та/або якості поставленого
товару свідчить про прийняття
відповідачем цього товару та,
відповідно, породжує в останнього
обов'язок по його оплаті у повному
обсязі до 01.02.2013, 09.03.2013 та 21.03.2013
відповідно.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
те, що станом на день прийняття рішення
відповідач поставлений позивачем
товар оплатив частково, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 586 472,96 грн.
заборгованості по оплаті вартості
товару, поставленого за накладними
№Т-00580 від 03.10.2012, №Т-0704 від 08.11.2012, №Т-0750
від 20.11.2012 згідно договору підлягає
задоволенню як така, що доведена
позивачем належними та допустимими
доказами та не спростована у
встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором, позивач
просить суд стягнути з першого 23 285,66
грн. 3% річних та 63 714,20 грн. інфляційних
втрат, нарахованих за періоди:

з 01.02.2013 по 26.06.2014 на 189 281,88 грн.
заборгованості за накладною №Т-00580 від
03.10.2012,

з 09.03.2013 по 26.06.2014 на 223 856,88 грн.
заборгованості за накладною №Т-0704 від
08.11.2012,

з 21.03.2013 по 26.06.201 на 173 334,20 грн.
заборгованості за накладною №Т-0750 від
20.11.2012

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки розмір 3% річних, заявлених
позивачем до стягнення відповідає
вимогам вищезазначених норм Закону,
положенням договору, а також є
арифметично вірним, тому вимога
позивача про стягнення з відповідача 23
285,66 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки арифметично вірний
розмір інфляційних втрат, обрахованих
судом протягом заявленого позивачем
періоду з урахуванням наведених
законодавчих та договірних положень
становить 70 187,47 грн., а суд, приймаючи
рішення, не може виходити за межі
позовних вимог, тому вимога позивача
про стягнення з відповідача 63 714,20 грн.
інфляційних втрат підлягає
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 525, 526, 655, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 173, 193, 265
Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Державне акціонерне
товариство «Чорноморнафтогаз» (95000,
Автономна Республіка Крим, м.
Сімферополь, просп. Кірова/пров.
Совнаркомовський, 52/1, ідентифікаційний
код 00153117) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Трініті»
(01001, м. Київ, вул. Хрещатик/Заньковецька,
15/4А, ідентифікаційний код 31111166) 586 472
(п'ятсот вісімдесят шість тисяч
чотириста сімдесят дві) грн. 96 коп.
заборгованості, 23 285 (двадцять три
тисячі двісті вісімдесят п'ять) грн. 66
коп. 3% річних, 63 714 (шістдесят три тисячі
сімсот чотирнадцять) грн. 20 коп.
інфляційних втрат та 13 469 (тринадцять
тисяч чотириста шістдесят дев'ять) грн.
46 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 29.07.2014

Суддя

В.А. Ярема