м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7835/14 16.07.14
Господарський суд міста Києва у складі
судді Чебикіної С.О., розглянувши
справу за позовом Заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави, в особі Головного
управління внутрішніх військ МВС
України до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інекон-Сервіс» про
розірвання договору та стягнення 4 302
258,50 грн., за участю представників
позивача - Северина Р.І., довіреність
№3/20-227 від 04.03.2014р., відповідача - Педана
О.Т., довіреність №75 від 12.06.2014 року,
прокурора - Галета О.О., посвідчення
№015715 від 20.03.2013 року,
У квітні 2014 року прокурор звернувся до
господарського суду м. Києва в
інтересах держави в особі позивача з
позовом до відповідача про розірвання
договору на придбання житла в порядку
пайової участі від 28.09.1998 року №55, який
укладений між Головним управлінням
Командувача Національної гвардії
України та ЗАТ «ТТМ» та угоди про
переказ боргу від 30.04.2002 року, яка
укладена між ЗАТ «ТТМ», Спільним
українсько-чешським підприємствоми
«Інекон-Сервіс» (правонаступник ТОВ
«Інекон-Сервіс») та Головним
управлінням внутрішніх військ МВС
України та стягнення заборгованості у
розмірі 4 302 258,50 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 28.04.2014 року порушено провадження у
справі та призначено справу до
розгляду на 18.06.2014р.
18.06.2014 року в судовому засіданні
відповідач надав суду відзив на
позовну заяву, в якому просив суд
відмовити у задоволенні позову в
частині позовних вимог про розірвання
договору на придбання житла в порядку
пайової участі від 28.09.1998 року №55, який
укладений між Головним управлінням
Командувача Національної гвардії
України та ЗАТ «ТТМ» та угоди про
переказ боргу від 30.04.2002 року, яка
укладена між ЗАТ «ТТМ», Спільним
українсько-чешським підприємствоми
«Інекон-Сервіс» (правонаступник ТОВ
«Інекон-Сервіс») та Головним
управлінням внутрішніх військ МВС
України та припинити провадження у
справі в частині стягнення
заборгованості у розмірі 4 302 258,50 грн. на
підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України.
18.06.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву на 03.07.2014 року.
02.07.2014 року через канцелярію суду
позивачем надано заперечення на
03.07.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву на 09.07.2014 року.
08.07.2014 року через канцелярію суду
позивачем надано додаткові пояснення.
08.07.2014 року через канцелярію суду
відповідачем надано клопотання про
застосування позовної давності.
09.07.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву на 14.07.2014 року.
11.07.2014 року через канцелярію суду
позивачем надано заперечення на
клопотання про застосування позовної
14.07.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву на 16.07.2014 року.
У судовому засіданні 14.07.2014 року судом
розглянуто клопотання представника
відповідача, яке викладено у відзиві на
позовну заяву про припинення
провадження у справі на підставі п.2 ч.1
ст.80 ГПК України у зв'язку з тим, що
вимоги в частині стягнення
заборгованості у розмірі 4 302 258,50 грн.,
які заявлені позивачем у даній справі
були предметом розгляду у справі № 50/654.
Судом встановлено, що постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 25.07.2011 року по
справі №50/654 було відмовлено у
задоволенні позовних вимог
військового прокурора Київського
гарнізону в інтересах держави в особі
Головного управління внутрішніх
військ МВС України про стягнення з СП
«Інекон-Сервіс» на користь Головного
управління внутрішніх військ МВС
України 4 302 258,50 грн.
Постановою Вищого господарського суду
України від 21.12.2011 року по справі №50/654
постанова Київського апеляційного
господарського суду від 25.07.2011 року
залишена без змін.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд прийшов до висновку,
що провадження у справі в частині
стягнення заборгованості у розмірі 4 302
258,50 грн. підлягає припиненню на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки є рішення господарського
суду, який в межах своєї компетенції
вирішив господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, прокурора та
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
інші позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.09.1998 управління
розквартирування військ та
капітального будівництва Національної
гвардії України уклало із Закритим
акціонерним товариством „ТТМ" договір
№55 на придбання житла в порядку
пайової участі для
військовослужбовців Національної
гвардії України (надалі-договір).

Відповідно до Закону України "Про
розформування Національної гвардії
України" від 11.01.2000 № 1363 - XIV (далі - НГУ),
Указів Президента України від 15.12.1999 №
1573 "Про зміни у структурі центральних
органів виконавчої влади" від 17.12.1999 №
1586 "Про передачу підрозділів НГУ до
інших військових формувань" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 28.02.2000 № 408 правонаступником
Головного управління Командувача НГУ є
Головне управління внутрішніх військ
МВС України.

Таким чином, Головне управління
внутрішніх військ МВС України є
правонаступником щодо виконання
договірних зобов'язань за угодами,
укладеними управлінням
розквартирування військ та
капітального будівництва Національної
гвардії України, в тому числі і за
договором № 55 від 28.09.1998 року на
придбання житла в порядку пайової
участі для військовослужбовців
Національної гвардії України.

30.04.2002 року Закрите акціонерне
товариство „ТТМ" та Спільне
українсько-чеське підприємство з
іноземними інвестиціями
„Інекон-сервіс" та Головне управління
внутрішніх військ МВС України
підписали угоду про переказ боргу.

Відповідно до пункту 1 угоди Закрите
акціонерне товариство „ТТМ" передає, а
відповідач приймає на себе права та
зобов'язання першого та стає боржником
за договором № 55 від 28.09.1998, укладеним
між Закритим акціонерним товариством
„ТТМ" і позивачем.

Згідно з пунктом 1.1 Договору № 55 від
28.09.1998 та пункту 2 угоди про переказ
боргу від 30.04.2002, відповідач для
забезпечення житлом
військовослужбовців Київського
гарнізону бере на себе зобов'язання
укласти від імені позивача договори
купівлі-продажу житла або об'єктів
незавершеного будівництва,
забезпечити матеріалами та
комплектуючими виробами ці об'єкти,
виконати весь комплекс
будівельно-монтажних робіт силами
підрядних організацій.

Пунктом 3 угоди про переказ боргу від
30.04.2002 сторони узгодили, що у
відповідності до вищезазначеного
прийняття боргу з боку Спільного
українсько-чеського підприємства з
іноземними інвестиціями
„Інекон-сервіс" буде погашено такими
діями з боку Закритого акціонерного
товариства „ТТМ": передача активів
(житлової площі), еквівалентних сумі
договору №55 від 28.09.1998.

У строк 5 банківських днів Закрите
акціонерне товариство „ТТМ"
зобовязане передати Спільному
українсько-чеському підприємству з
іноземними інвестиціями
„Інекон-сервіс" всю інформацію та
документацію, з якої випливають права і
обовязки першого, що є предметом даної
угоди (пункт 4 угоди про переказ боргу
від 30.04.2002).

Встановлено, що вищезазначений
обов'язок, ні Закритим акціонерним
товариством „ТТМ", ні Головним
управлянням внутрішніх військ МВС
України не виконувався, жодна
документація відповідачу не
передавалась, в свою чергу позивачем
дане твердження відповідача не
спростоване, жодних доказів, які б
підтверджували виконання сторонами
пункту 4 угоди про переказ боргу від
30.04.2002 не надано.

Договором № 55 від 28.09.1998 року визначено,
що управління розквартирування військ
та капітального будівництва
Національної гвардії України доручає,
а Закрите акціонерне товариство „ТТМ"
приймає на себе обов'язок укласти від
імені позивача договори
купівлі-продажу житла або об'єктів
незавершеного будівництва,
забезпечити матеріалами та
комплектуючими виробами ці об'єкти,
виконати весь комплекс
будівельно-монтажних робіт силами
підрядних організацій.

Порядок розрахунків по договору
сторонами визначено у пункті 2.2., а саме
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковій рахунок Закритого
акціонерного товариства „ТТМ" або
проведення взаємозаліків в пятиденний
термін з моменту прийому-передачі
обєктів незавершеного будівництва,
матеріалів та комплектуючих виробів,
актів виконаних робіт підрядними
організаціями, які є невід'ємною
частиною даного договору (додаток 2).

Згідно адресного переліку квартир, що
підлягають передачі (додаток 1 від
28.09.1998 року до договору ) сторонами
визначені квартири по провулку Миру,
19-А у місті Києві.

28.09.1998 року сторонами підписана
додаткова угода №1/142 до договору № 55
від 28.09.1998 року, відповідно до якої
управління розквартирування військ та
капітального будівництва Національної
гвардії України відмовляється від
житла у будинку 19-А по провулку Миру в
місті Києві, оскільки введення в
експлуатацію вищезазначеного будинку
затримується. Сторони домовились, що
адресний перелік квартир, які
підлягають передачі за адресою: м. Київ,
провулок Миру, 19-А буде замінено на інші
адресні переліки квартир згідно
додатків до цього договору, які будуть
надаватися додатково при збереженні
житла в повному обсязі.

29.12.1998 року сторонами був підписаний
акт прийому-передачі житла, відповідно
до якого Закрите акціонерне товариство
„ТТМ" передало, а управління
розквартирування військ та
капітального будівництва Національної
гвардії України прийняло 60 квартир за
адресою м. Київ, провулок Миру, 19-А.

Таким чином, Закрите акціонерне
товариство „ТТМ" виконало свої
зобов'язання по договору № 55 від 28.09.1998
року у повному обсязі.

Вищевказані обставини справи також
встановлені постановою Київського
апеляційного господарського суду від
25.07.2011 року по справі №50/654, яка набрала
законної сили.

Рішення суду з будь-якої справи, яке
набрало законної сили, не може бути
поставлено під сумнів (п. 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/1427
від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року та юрисдикцію
Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з
приписами ч. 2 ст. 35 ГПК України,
відповідно до якої, факти встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори) під час розгляду однієї справи,
не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Вищевказане рішення суду набрало
законної сили і відповідно до ст. 115 ГПК
України є обов'язковим на всій
території України, і у суду немає права
та підстав ставити його під сумнів.

Оскільки, судом встановлено, що
Закрите акціонерне товариство „ТТМ"
виконало свої зобов'язання по договору
№ 55 від 28.09.1998 року у повному обсязі, а
угодою від 30.04.2002 року про переказ боргу
відповідач узяв на себе зобов'язання
здійснити усі дії замість Закритого
акціонерного товариства „ТТМ",
передбачені вищевказаним договором, у
термін до 31.12.2003 року, тобто відповідач
також виконав свої зобов'язання за
угодою від 30.04.2002 року.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи, що основний договір № 55 від
28.09.1998 року виконаний в повному обсязі
Закритим акціонерним товариством
„ТТМ", відповідач виконав свої
зобов'язання перед позивачем в повному
обсязі за угодою від 30.04.2002 року, суд
прийшов до висновку, що правові
підстави для задоволення позову в
частині розірвання договору на
придбання житла в порядку пайової
участі від 28.09.1998 року №55 та угоди про
переказ боргу від 30.04.2002 року відсутні.

Крім того, відповідачем по справі
подано до суду клопотання про
застосування позовної давності.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

У відповідності до ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч. 3 статті 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідач подав клопотання про
застосування строків позовної
давності та просив суд застосувати до
спірних правовідносин положення щодо
наслідків спливу строку позовної
давності.

Предметом даного спору є вимоги про
розірвання договору на придбання житла
в порядку пайової участі від 28.09.1998 року
№55 та угоди про переказ боргу від 30.04.2002
року.

Пунктом 9 угоди про переказ боргу
встановлено термін дії угоди - до
повного виконання умов договору від
28.09.1998 року №55, але не пізніше 31.12.2003
року.

Відповідно і строк позовної давності
для вимог про розірвання даних угод
закінчився 01.01.2007 року.

Позивач звернувся до суду в квітні 2014
року з пропуском строку позовної
давності.

Позивач клопотання про поновлення
строків позовної давності суду не
подав.

Враховуючи, що позивач звернувся з
позовом до суду після спливу строку
позовної давності, в позові про
розірвання договору на придбання житла
в порядку пайової участі від 28.09.1998 року
№55 та угоди про переказ боргу від 30.04.2002
року слід відмовити з цих підстав.

Судовий збір відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 49, п.2 ч. 1 80, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині
стягнення заборгованості у розмірі 4 302
258,50 грн. припинити.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 21.07.2014р.

Суддя
С.О.Чебикіна