ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р.
Справа № 920/240/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя Івакіна
В.О., суддя Черленяк М.І.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача - Темченко М.Г. - дов. б/н від
17.06.2014р.,

відповідача - Сивенко В.М. - дов. б/н від
02.01.2013р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційні скарги відповідача (вх.
№1514С/1-9) та позивача (вх. №1515С/1-9) на
рішення господарського суду Сумської
області від 15.04.2014 року по справі
№920/240/14 та апеляційну скаргу позивача
(вх. № 1519С/1-9) на додаткове рішення
господарського суду Сумської області
від 29.04.2014 року по справі №920/240/14,

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Телерадіокомпанія
"Відікон", м. Суми

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Горобина", м. Суми

про стягнення 158 532,64 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 15.04.2014 року (суддя Коваленко
О.В.) позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ "Горобина" на користь ТОВ
"Телерадіокомпанія "Відікон" 39200 грн.
основного боргу, 1778,83 грн. пені, 408,95 грн.
- 3% річних, 36000 грн., 1385,06 грн. судового
збору.

Додатковим рішенням господарського
суду Сумської області від 29.04.2014 року
(суддя Коваленко О.В.) стягнуто з ТОВ
"Горобина" на користь ТОВ
"Телерадіокомпанія "Відікон" 3500 грн.
штрафу, 162,85 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням суду від 15.04.2014
року не погодився, звернувся до
апеляційного господарського суду зі
скаргою, в якій просить його скасувати
в частині стягнення з ТОВ "Горобина" на
користь ТОВ "Телерадіокомпанія
"Відікон" 36000 грн. штрафу за дострокове
розірвання договору і прийняти в цій
частині нове рішення, яким відмовити у
позові в іншій частині рішення
залишити без змін.

Позивач з рішенням суду від 15.04.2014 року
також не погодився, звернувся до
апеляційного господарського суду зі
скаргою, в якій просить змінити
рішення, виклавши його в наступній
редакції: "Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ТОВ "Горобина" на користь ТОВ
"Телерадіокомпанія "Відікон" 79264,51 грн.
основного боргу, 3305,27 грн. пені, 39200 грн.
штрафу за несвоєчасне повернення
заборгованості, 762,86 грн. - 3% річних, 36000
грн. штрафу за дострокове припинення
договору, 3170,66 грн. витрат по сплаті
судового збору".

Позивач також не погодився і з
додатковим рішенням суду від 29.04.2014
року та звернувся до апеляційного
господарського суду зі скаргою, в якій
просить змінити додаткове рішення,
стягнути з ТОВ "Горобина" на користь ТОВ
"Телерадіокомпанія "Відікон" 39200 грн.
штрафу за несвоєчасне повернення
заборгованості, вирішити питання про
розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що в провадженні
Харківського апеляційного
господарського суду знаходяться дві
апеляційні скарги на одне і те ж
рішення господарського суду Сумської
області від 15.04.2014р. по справі №920/240/14, а
також, знаходиться апеляційна скарга
на додаткове рішення господарського
суду Сумської області від 29.04.2014 року по
цій же справі, яке є похідним від
первісного судового акта і є його
невід'ємною складовою, колегія суддів
вважає за необхідне прийняти їх до
спільного розгляду та об'єднати в одне
апеляційне провадження.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційних скаргах доводи
позивача і відповідача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції та
не заперечується сторонами, 01.05.2011 р.
між сторонами було укладено договір
№121-11-ВК про надання інформаційних та
рекламних послуг, відповідно до умов
якого відповідач доручив, а позивач
взяв на себе зобов'язання надати
послуги з виготовлення та розміщення
інформаційних та рекламних сюжетів та
передач в ефірі телевізійного каналу
"Відікон" на умовах, передбачених даним
договором.

Згідно з п. 4.1. договору вартість послуг
за даним договором складає 120000,00 грн.
Щомісячний платіж за даним договором
складає 10000,00 грн. з ПДВ (п. 4.1.2 договору).

Зі змісту п. 4.2. договору вбачається, що
оплату рахунку позивача відповідач
здійснює шляхом перерахування коштів
на розрахунковий рахунок позивача
після отримання рахунку.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що в
разі відсутності до 10-го числа місяця
наступного за звітним претензій
стосовно якості виконаних послуг,
послуги в звітному місяці вважаються
виконаними позивачем в повному обсязі

Сторони повинні щомісяця, до 15 числа
місяця наступного за звітним, складати
та підписувати акт виконаних робіт,
який є невід'ємною частиною договору та
складається у двох примірниках. В разі
відмови від підписання акту виконаних
робіт сторона, яка відмовилась, повинна
в цей же строк надати письмове
пояснення з обґрунтуванням відмови (п.
4.4. договору).

У відповідності до п. 8.1. договору даний
договір набирає чинності з 01.05.2011 р. та
діє до 30.04.2012 р. Якщо жодна із Сторін в
строк за 30 днів до закінчення терміну
дії даного договору не повідомить іншу
сторону про намір щодо його розірвання,
останній вважається пролонгованим на
наступний один календарний рік на тих
самих умовах.

Пунктом 8.2 договору, даний договір був
пролонгований на строк з 01.05.2012 р. по
30.04.2013 р. та з 01.05.2013 р. по 30.04.2014 р. на тих
самих умовах.

20.06.2013 р. сторони уклали додаткову угоду
№1 до договору, якою п. 4.1. договору
викладено в новій редакції: "Вартість
послуг позивача за даним договором є
договірною і складає 72000,00 грн., в т.ч.
ПДВ за ставкою 20% - 12000,00 грн. на рік". Крім
того, в новій редакції був викладений і
п. 4.1.2. договору: "Щомісячний платіж за
даним договором складає 6000,00 грн., в т.ч.
ПДВ за ставкою 20% - 1000,00 грн.".

Відповідно до умов укладеної між цими ж
сторонами додаткової угоди №2 від
19.08.2013 р. сторони дійшли згоди про
укладення графіку погашення
заборгованості, яка виникла станом на
19.08.2013 р. по договору у сумі 49000,00 грн. (у
т.ч. ПДВ 20% - 8166,67 грн.) за період з 25.08.2013 р.
по 10.05.2014 р.

Протягом розгляду справи, відповідач
направив на адресу позивача лист №
1-06/164 від 07.03.2014 року, яким повідомив про
одностороннє розірвання діючого
договору, в порядку п. 8.3 зазначеного
договору.

Згідно з п. 8.3 договору даний договір
може бути розірвано в односторонньому
порядку будь-якою зі сторін, якщо вона
повідомить про це іншу сторону не
пізніше, ніж за 14 календарних днів.
Таким чином, договір вважається
розірваним з 22.03.2014 року.

Дострокове розірвання договору
відповідачем тягне за собою
зобов'язання відповідача сплатити
позивачу штраф, в порядку п. 5.5 договору.

Відповідно до п. 5.5 договору в разі
дострокового припинення дії даного
договору з вини або ініціативи
позивача відповідно до п. 8.3, останній
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі
50% від вартості робіт за даним
договором, яка зазначена в п. 4.1, за
винятком випадків, коли причиною
припинення є порушення позивачем умов
даного договору та при умові
невиконання останнім п. 5.4, якщо
порушення стосується умов строку
виготовлення та/або розміщення
інформаційного матеріалу.

Як вже зазначалось вище, згідно з п. 4.1
договору (із урахуванням змін, внесених
додатковою угодою № 1) вартість послуг
позивача за даним договором є
договірною і складає 72000,00 грн., в т.ч.
ПДВ за ставкою 20% - 12000,00 грн. на рік.

Враховуючи, що відповідач достроково
розірвав договір, то позивач нарахував
відповідачу штраф в розмірі 50% від ціни
договору (ціна договору - 72000грн.), що
становить 36000,00 грн.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України у разі невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання до учасника господарських
відносин застосовуються штрафні
санкції, які відповідно до ст. 231
Господарського кодексу України
застосовуються у розмірі
встановленому договором.

Оскільки, штрафні санкції, що
застосовуються сторонами при
достроковому розірванні договору
самостійно і вільно передбачені
сторонами у договорі, то суд першої
інстанції дійшов до правомірного
висновку про те, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 36000,00 грн.
штрафу є правомірною та підлягає
задоволенню.

В своїй апеляційній скарзі відповідач
як на підставу часткового скасування
оскарженого рішення посилається на
неправомірне стягнення 36000 грн. штрафу
за дострокове розірвання договору,
зокрема, вважає, що розмір цього штрафу
є надмірно високим та відповідно до ч. 3
ст. 551 ЦК України повинен бути зменшений
за рішенням суду.

Судова колегія вважає дані посилання
необґрунтованими, оскільки розмір
штрафу, який нарахований позивачем
(39200,00 грн.) складає 49,5 % від суми
несплаченої відповідачем
заборгованості (79264,51 грн.), це, на думку
судової колегії, не може вважатися
надмірно великим розміром санкції.

Більш того, позивачем правильно було
розраховано даний штраф - 50% від ціни
договору (72000,00 : 2 = 36000,00) як передбачено
п. 5.5. договору, який є дійсним та
узгодженим сторонами під час
підписання цього договору.

Тому, доводи апеляційної скарги
відповідача щодо неправомірності
стягнення з нього на користь позивача
36000,00 грн. штрафу за дострокове
припинення договору, не знайшли
підтвердження в матеріалах справи.

Також, позивач просив суд стягнути з
відповідача 79264,51 грн. боргу за період з
26.08.2013 року по 11.04.2014 року.

Відмовляючи у стягненні 40064,51 грн.
основного боргу, суд першої інстанції
виходив з того, що матеріали справи не
містять жодних доказів, що
підтверджували б факт надання
позивачем, у відповідності до умов
договору, відповідачу інформаційних та
рекламних послуг і прийняття їх
відповідачем упродовж спірного
періоду на суму 40064,51 грн. Також, суд
першої інстанції встановив, що акти
здачі-приймання послуг за вересень 2013 -
березень 2014 року відповідачем не
підписані, оскільки позивачем фактично
не надавались послуги відповідачу та
відсутній факт надання позивачем
відповідачу послуг за договором на
суму 40064,51 грн.

Проте, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції в цій
частині, оскільки суд першої інстанції
не врахував, що позивач направляв
відповідачу рахунки та акти виконаних
робіт своєчасно, в передбаченому
договором порядку, а саме: рахунок та
акт за вересень 2013 року направлені
відповідачу та отримані ним, при цьому
рахунок за вересень 2013 року повторно
направлений 10.02.2014р. та повторно
отриманий відповідачем 13.02.2014р.;
рахунок та акт за жовтень 2013 року
направлені 28.10.2013р. та отримані
відповідачем 01.11.2013р.; рахунок та акт за
листопад 2013 року направлені 02.12.2013р. та
отримані відповідачем 10.12.2013р.; рахунок
та акт за грудень 2013 року направлені
23.12.2013р. та отримані відповідачем
30.12.2013р.; рахунок та акт за січень 2014
року направлені 31.01.2014р. та отримані
відповідачем; рахунок за лютий 2014 року
направлений 10.02.2014р. та отриманий
відповідачем 13.02.2014р.; акт за лютий 2014
року направлений 28.02.2014р. та отриманий
відповідачем 03.03.2014р.; рахунок та акт за
березень 2014 року направлені 11.03.2014р. та
отримані відповідачем 13.03.2014р., які
містяться в матеріалах справи.

Також, суд першої інстанції
неправомірно не звернув уваги на листи
відповідача (а.с. 83-84) із відмовою від
оплати рахунків та підписання актів.

З зазначених листів вбачається, що
відповідач висловлював претензії
стосовно послуг позивача та відмовився
від підписання актів виконаних робіт
зі значним пропущенням строків,
передбачених пунктами 4.3 та 4.4 договору.

Так, претензію щодо послуг за вересень
2013 року та відмову від підписання акту
за цей місяць відповідач надав
позивачу 25.12.2013р., хоча за умовами
договору мав право це зробити лише у
строк до 10.10.2013р. та 15.10.2013р. відповідно;
претензію щодо послуг за жовтень 2013
року та відмову від підписання акту за
цей місяць - 25.12.2013р., хоча мав право це
зробити лише у строк до 10.11.2013р. та
15.11.2013р. відповідно; претензію щодо
послуг за листопад 2013 року та відмову
від підписання акту за цей місяць -
25.12.2013р., хоча мав право це зробити лише
у строк до 10.12.2013р. та 15.12.2013р.
відповідно; претензію щодо послуг за
грудень 2013 року та відмову від
підписання акту за цей місяць - 17.03.2014р.,
хоча мав право це зробити лише у строк
до 10.01.2014р. та 15.01.2014р. відповідно;
претензію щодо послуг за січень 2014 року
та відмову від підписання акту за цей
місяць відповідач позивачу не
направляв, хоча мав право це зробити у
строк до 10.02.2014р. та 15.02.2014р. відповідно;
претензію щодо послуг за лютий 2014 року
та відмову від підписання акту за цей
місяць -17.03.2014р., хоча мав право це
зробити лише у строк до 10.03.2014р. та
15.03.2014р. відповідно; претензію щодо
послуг за березень 2014 року та відмову
від підписання акту за цей місяць
відповідач позивачу не направляв, хоча
мав прав зробити у строк до 10.04.2014р. та
15.04.2014р. відповідно.

Тобто, відповідач втратив право
надавати претензії щодо виконання
послуг в кожному звітному місяці після
закінчення строків, передбачених п. 4.3
та 4.4 договору, а також не мав законних
підстав відмовлятись від підписання
актів виконаних робіт.

За таких обставин, враховуючи п. 4.3
договору, послуги за вересень 2013 року -
березень 2014 року вважаються наданими
позивачем в повному обсязі.

Крім того, суд першої інстанції
помилково не звернув уваги на те, що
наявність у відповідача претензій
(зауважень) щодо обсягу наданих послуг
не звільняє його від обов'язку внесення
щомісячного платежу, а лише надає
можливість вимагати усунення
порушенні (недоліків) в порядку,
передбаченому пунктами 5.4, 5.7 спірного
договору.

Таким чином, перевіривши розрахунок
позивача, судова колегія вважає його
правильним та зазначає, що з
відповідача слід стягнути щомісячні
платежі за вересень 2003 року - березень
2014 року в сумі 40064,51 грн. (4064,51 грн. за
березень 2014 року та по 6000,00 грн. за
попередні місяці), загальна сума
основного боргу становить 79264,51 грн.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення з відповідача 762,86 грн. 3%
річних та 3305,27 грн. пені за період з
26.08.2013 року по 11.04.2014 року, судова
колегія зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити 3% річних від
простроченої суми.

Також, відповідно до ст. 230
Господарського кодексу України у разі
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання до
учасника господарських відносин
застосовуються штрафні санкції, які
відповідно до ст. 231 Господарського
кодексу України застосовуються у
розмірі встановленому договором.

Згідно з п. 5.2. договору у випадку
порушення строків оплати відповідач
сплачує пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
відстрочки платежу.

Перевіривши розрахунок позивача щодо 3%
річних та пені, судова колегія вважає
його правильним та таким, що відповідає
чинному законодавству, тому, приходить
до висновку про задоволення вимоги
позивача про стягнення з відповідача
762,86 грн. 3% річних та 3305,27 грн. пені за
період з 26.08.2013 року по 11.04.2014 року.

Стосовно вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 39200,00 грн.
штрафу за несвоєчасне повернення
заборгованості, яка була розглянута
судом першої інстанції в додатковому
рішенні господарського суду Сумської
області від 29.04.2014р., то судова колегія
зазначає наступне.

Задовольняючи зазначену вимогу
позивача в сумі 3500,00 грн., суд першої
інстанції виходив з того, що
нарахування штрафу повинно бути
здійснене за кожен випадок
прострочення чергового платежу,
передбаченого графіком погашення
заборгованості, викладеного в п. 1
додаткової угоди №2 до договору,
виходячи з суми 5000,00 грн., за яким
загальний розмір штрафу за 7 випадків
прострочення оплати заборгованості
становить 3500,00 грн.

Однак, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки пунктом 3 зазначеної
додаткової угоди №2 передбачено, що у
випадку несвоєчасного повернення суми
в погашення заборгованості,
передбаченої графіком відповідно до п.
1 даної додаткової угоди, відповідач
сплачує позивачу штраф у розмірі 10
відсотків від суми заборгованості.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Пунктом 3 додаткової угоди №2 сторони
встановили розмір штрафу саме у
відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання.

За змістом п. 1 додаткової угоди №2, сума
зобов'язання (сума заборгованості)
становить 49000,00 грн. Отже, розмір штрафу
за кожне порушення має обчислюватись
виходячи з цієї суми, а не із суми
чергового платежу, як вважає суд першої
інстанції.

Таким чином, позивачем було правильно
нараховано штраф (10% від суми боргу),
виходячи із загальної суми боргу, яка
існувала на кожну відповідну дату
нарахування, тобто було взято за основу
суму боргу відповідача в розмірі 49000,00
грн. Тому, судова колегія вважає, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача 39200,00 грн. штрафу за
несвоєчасне повернення заборгованості
є обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

На підставі вищевикладеного, доводи
апеляційних скарг позивача знайшли
підтвердження в матеріалах справи, а
тому, рішення господарського суду
Сумської області від 15.04.2014р. по справі
№ 920/240/14 та додаткове рішення
господарського суду Сумської області
від 29.04.2014р. по цій же справі підлягають
зміні, апеляційні скарги позивача -
задоволенню, а у задоволенні
апеляційної скарги відповідача судова
колегія вважає відмовити.

З огляду на зазначене та керуючись ст.
ст. 99, 101, 102, п. 4 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
відповідача на рішення господарського
суду Сумської області від 15.04.2014 року по
справі №920/240/14 відмовити.

Апеляційну скаргу позивача на рішення
господарського суду Сумської області
від 15.04.2014 року по справі №920/240/14
задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської
області від 15.04.2014 р. у справі № 920/240/14
змінити, виклавши його в наступній
редакції:

"Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Горобина" (40021, м.
Суми, вул. Петропавлівська, 121, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Телерадіокомпанія "Відікон" (40024, м.
Суми, вул. Харківська, 5, )
79264,51 грн. основного боргу, 3305,27 грн.
пені, 762,86 грн. 3% річних, 36000,00 грн. штрафу
за дострокове припинення договору, 2386,66
грн. витрат по сплаті судового збору".

Апеляційну скаргу позивача на
додаткове рішення господарського суду
Сумської області від 29.04.2014 року по
справі № 920/240/14 задовольнити.

Додаткове рішення господарського суду
Сумської області від 29.04.2014 року по
справі № 920/240/14 змінити, виклавши його в
наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Горобина" (40021, м.
Суми, вул. Петропавлівська, 121, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Телерадіокомпанія "Відікон" (40024, м.
Суми, вул. Харківська, 5, )
39200,00 грн. штрафу за несвоєчасне
повернення заборгованості, 784,00 грн.
витрат по сплаті судового збору".

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Горобина" (40021 м. Суми,
вул. Петропавлівська, 121, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Телерадіокомпанія
"Відікон" (40024, м. Суми вул. Харківська, 5,
) 1585,33 грн. витрат по
сплаті судового збору за подачу
апеляційних скарг.

Доручити господарському суду Сумської
області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено
25.07.2014р.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Черленяк М.І.