м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14079/14 28.07.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства «Київенерго»доДержавного
комунального підприємства
«Житлоремфонд»простягнення 138877 грн 89
коп.Представники: від позивача:
Кирищук В.П. -представник за
довіреністю № 91/2014/02/14-1 від 14.02.2014від
відповідача: не з'явились ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

11.07.2014 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
з вимогами до Державного комунального
підприємства «Житлоремфонд» про
стягнення заборгованості за договором
на постачання теплової енергії у
гарячій воді від 01.12.2000 № 1640036 у розмірі
138877 грн 89 коп., в тому числі 122024 грн 96
коп. основного боргу, 10590 грн 50 коп.
інфляційних втрат та 6262 грн 43 коп. 3 %
річних.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 01.12.2000 № 1640036
не виконав взяті на себе зобов'язання, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість за використану теплову
енергію за період з 01.11.2011 до 01.06.2014 у
розмірі 122024 грн 96 коп., крім того у
зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором позивачем
нараховано 3 % річних у розмірі 6262 грн 43
коп. та інфляційні втрати у розмірі 10590
грн 50 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 14.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/14079/14 та справу
призначено до розгляду на 28.07.2014.

25.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києві від
представника відповідача надійшов
відзив на ухвалу про порушення
провадження у справі, відповідно до
якого відповідач просить суд замінити
відповідача у судовому провадженні з
Державного комунального підприємства
«Житлоремфонд» на Комунальне
підприємство «Житлорембудсервіс», а
також просить суд розглядати справу
без участі уповноваженого
представника відповідача.

Представник відповідача у судове
засідання 28.07.2014 не з'явився, вимоги
суду не виконав, про розгляд справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення №
997.

У судове засідання 28.07.2014 з'явився
представник позивача та надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувається з
урахуванням положень статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні 28.07.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані суду
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2000 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (постачальник за
договором) та Державним комунальним
підприємством по утриманню будівель,
споруд та прибудинкової території
«Житлоремфонд» Ватутінського району
міста Києва (споживач за договором)
укладено договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді № 1640036,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується виробити та поставити
теплову енергію споживачу для потреб
опалення та гарячого водопостачання, а
споживач зобов'язується отримати її та
оплатити відповідно до умов,
викладених в цьому договорі (далі -
договір).

Відповідно до статуту Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів Акціонерної
енергопостачальної організації
«Київенерго» (протокол № 2/2013 від
22.04.2013), Акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго» перейменована у
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» у відповідності до вимог
та положень Закону України «Про
акціонерні товариства» від 17.09.2008 №
514-VI.

Згідно з Спеціальним витягом з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України від 14.07.2014 № 18993203
найменування відповідача станом на час
розгляду справи у суді є Державне
комунальне підприємство
«Житлоремфонд» (ідентифікаційний код
04543683).

Положеннями розділу 4 договору
встановлено термін дії договору, а саме
даний договір набуває чинності з дня
його підписання та діє до 31.12.2001.
Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії не буде
письмово заявлено однією із сторін про
його припинення.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору споживач
зобов'язався безперебійно постачати
теплову енергію у вигляді гарячої води
на межу балансової належності із
споживачем для потреб опалення - в
період опалювального сезону; для
гарячого водопостачання - протягом
року згідно із заявленими споживачем
величинами приєднаного теплового
навантаження, зазначеними в додатку 1.

Відповідно до пункту 2.3.1 договору
споживач зобов'язався додержуватися
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у додатку № 1, не допускаючи
їх перевищення, своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
терміни та за тарифами, зазначеними у
додатку 2.

Порядок розрахунків сторони погодили в
додатку № 2 до договору, відповідно до
умов якого розрахунки з споживачами за
теплову енергію проводяться згідно з
тарифами, встановленими постачальнику
Управлінням цінової політики
Київської міської державної
адміністрації, затвердженими
Розпорядженням КМДА від 30.05.2007 № 86, за
кожну відпущену гігакалорію (1Гкал/грн.)
без урахуванням ПДВ для розрахунків із
житловими організаціями - у розмірі 94
грн. 33 коп. (опалення 98,9 %), для
розрахунку із госпрозрахунковими
організаціями - у розмірі 171 грн 62 коп.
(опалення 1,1 %).

В період дії договору можливе змінення
тарифів (пункт 12 додатку 2 до договору).

Відповідно до пункту 8 додатку 2 до
договору у разі відсутності у
споживача будинкових комерційних
приладів обліку, кількість спожитої
ним теплової енергії в розрахунковому
періоді визначається: на опалення - як
множення кількості годин споживання
теплової енергії за місяць на величину
годинного теплового навантаження,
зазначеного в додатках 1, 6, 7 з
урахуванням середньомісячної
температури теплоносія; на гаряче
водопостачання - як множення кількості
діб споживання за місяць на величину
добового теплового навантаження,
зазначеного в додатках 1, 6, 7 з
урахуванням середньомісячної
температури теплоносія.

Пунктом 9 додатку 2 до договору
передбачено, що споживач щомісячно з 12
по 15 числа отримує в МВРТ-5 за адресою:
вул. Товарна, буд. 1 оформлену
постачальником платіжну
вимогу-доручення на суму, яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактично
сплаченої теплової енергії в поточному
місяці, табуляграму фактичного
споживання за попередній період та акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник постачальнику протягом двох
днів з моменту їх одержання.

Згідно з пунктом 10 додатку 2 до договору
споживач щомісячно забезпечує не
пізніше 10 числа місяця, наступного за
розрахунковим, оплату коштів від
населення за фактично спожиту теплову
енергію на транзитний рахунок ГІОЦ
КМДА; до 25 числа поточного місця
сплачує вартість теплової енергії, яка
використовується орендарями на
рахунок постачальника згідно з його
розрахунком.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
договору постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та
частини 7 статті 276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно до пункту 23 Правил
користування тепловою енергією,
затверджених постановою Кабінету
міністрів України від 03.10.2007 № 1198, у
споживачів, що не мають приладів
комерційного обліку, обсяг фактично
спожитої теплової енергії
розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

Як встановлено судом, за період з 01.11.2011
до 01.06.2014 позивачем було поставлено
відповідачу теплову енергію на
загальну суму 558823 грн 83 коп. на умовах,
передбачених укладеним між сторонами
договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 01.12.2000 № 1640036.
Факт, обсяги, вартість поставленого
товару та факт здійснення відповідачем
часткової оплати підтверджується
доданими до позовної заяви копіями
облікових карток за період з жовтня 2011
року по травень 2014 року, відомостями
обліку споживання теплової енергії за
період з 21.09.2011 по 19.05.2014 та довідкою про
надходження коштів за спожиту
теплоенергію за період з листопада 2011
року по травень 2014 року за договором
від 01.12.2000 № 1640036.

Судом встановлено, що споживач в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства не виконав у
повному обсязі взяті на себе
зобов'язання по оплаті отриманої
теплової енергії за період з 01.11.2011 до
01.06.2014, у зв'язку з чим в останнього
виникла заборгованість перед
постачальником за спожиту теплову
енергію у розмірі 122024 грн 96 коп., що
також не було спростовано
відповідачем, зокрема відповідачем не
надано суду доказів оплати спожитої в
період з 01.11.2011 до 01.06.2014 теплової
енергії на суму 122024 грн 96 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі з
наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок
заборгованості за спожиту теплову
енергію, суд вважає його обґрунтованим
та документально підтвердженим, у
зв'язку з чим вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за використану теплову
енергію за період постачання теплової
енергії з 01.11.2011 до 01.06.2014 підлягають
задоволенню у розмірі 122024 грн. 96 коп.

У зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором на постачання
теплової енергії у гарячій воді № 1640036
від 01.12.2000, позивачем нараховано
відповідачу 3 % річних у розмірі 6262 грн 43
коп. та інфляційні втрати у розмірі 10590
грн. 50 коп. за загальний період
прострочення щодо всіх платежів,
вказаний в розрахунку, доданому до
позовної (з 11.12.2011 по 31.05.2014).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для захисту
майнових прав та інтересів позивача
відповідно до норм статті 625 Цивільного
кодексу України.

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
позивачем були правомірно нараховані 3
% річних та інфляційні втрати.
Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок 3 % річних у
розмірі 6262 грн 43 коп. та інфляційних
втрат у розмірі 10590 грн 50 коп.,
нарахованих за період з 11.12.2011 по 31.05.2014,
суд вважає його обґрунтованим, у
зв'язку з чим вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3 % річних у
розмірі 6262 грн 43 коп. та інфляційних
втрат у розмірі 10590 грн 50 коп.
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Розглянувши викладене у відзиві
клопотання відповідача щодо заміни
відповідача у судовому провадженні з
Державного комунального підприємства
"Житлоремфонд" на Комунальне
підприємство «Житлорембудсервіс», суд
зазначає наступне.

Подане відповідачем клопотання
обґрунтовано тим, що проводиться
реорганізація Державного комунального
підприємства "Житлоремфонд" шляхом
припинення та приєднання до
Комунального підприємства
"Житлорембудсервіс".

Судом встановлено, що відповідно до
Розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
державної адміністрації) № 1008 від
14.06.2012 утворено комісію з припинення
Державного комунального підприємства
по утриманню будівель, споруд та
прибудинкової території Ватутінського
району міста Києва «Житлоремфонд»
(ідентифікаційний код 04543683) шляхом
приєднання до Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства «Житлорембудсервіс»
Деснянського району міста Києва та
затверджено її склад.

Відповідно до статті 25 Господарського
процесуального кодексу України у разі
смерті або оголошення фізичної особи
померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення), заміни кредитора
чи боржника в зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу. Усі дії,
вчинені в судовому процесі до вступу у
справу правонаступника, обов'язкові
для нього так само, як вони були
обов'язкові для особи, яку
правонаступник замінив.

Згідно з пунктом 1.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" за приписом статті 25
Господарського процесуального кодексу
України у разі, зокрема, реорганізації
суб'єкта господарювання у відносинах,
щодо яких виник спір, господарський суд
залучає до участі у справі його
правонаступника (пункт).

Процесуальне правонаступництво - це
перехід процесуальних прав і
обов'язків сторони у справі до іншої
особи у зв'язку з вибуттям особи у
спірному матеріальному
правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво
випливає з юридичних фактів
правонаступництва (заміни сторони
матеріального правовідношення її
правонаступником) і відображає зв'язок
матеріального і процесуального права.

У кожному конкретному випадку для
вирішення питань можливості
правонаступництва господарському суду
слід аналізувати відповідні фактичні
обставини, передбачені нормами
матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 104
Цивільного кодексу України юридична
особа припиняється в результаті
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації. У
разі реорганізації юридичних осіб
майно, права та обов'язки переходять до
правонаступників.

Норми статті 59 Господарського суду
України визначають, що реорганізація
може проводитися шляхом: злиття;
приєднання; поділу; перетворення. У
разі злиття суб'єктів господарювання
усі майнові права та обов'язки кожного
з них переходять до суб'єкта
господарювання, що утворений внаслідок
злиття. У разі приєднання одного або
кількох суб'єктів господарювання до
іншого суб'єкта господарювання до
цього останнього переходять усі
майнові права та обов'язки приєднаних
суб'єктів господарювання. У разі поділу
суб'єкта господарювання усі його
майнові права і обов'язки переходять за
роздільним актом (балансом) у
відповідних частках до кожного з нових
суб'єктів господарювання, що утворені
внаслідок цього поділу. У разі
виділення одного або кількох нових
суб'єктів господарювання до кожного з
них переходять за роздільним актом
(балансом) у відповідних частках
майнові права і обов'язки
реорганізованого суб'єкта. У разі
перетворення одного суб'єкта
господарювання в інший до
новоутвореного суб'єкта
господарювання переходять усі майнові
права і обов'язки попереднього суб'єкта
господарювання.

У вирішенні питання процесуального
правонаступництва суд повинен
з'ясувати спосіб припинення діяльності
підприємства, оскільки від цього
залежать наявність та обсяг прав та
обов'язків правонаступника.

Згідно з нормами частини 2 статті 104
Цивільного кодексу України юридична
особа є такою, що припинилася, з дня
внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення.

Таким чином, моментом переходу прав та
обов'язків до правонаступника
юридичної особи слід вважати дату
внесення відповідного запису до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців в
порядку, передбаченому саттею 37 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців".

Разом з тим, за даними інформаційного
ресурсу Єдиного державного реєстру
(http://www.irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html) судом
встановлено, що станом на день розгляду
справи у відповідному реєстрі
відсутній запис про припинення
юридичної особи відповідача. Таким
чином, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
клопотання про заміну Державного
комунального підприємства
«Житлоремфонд» на правонаступника -
Комунальне підприємство
«Житлорембудсервіс».

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
43 ч. 1 та ч. 2 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного комунального
підприємства "Житлоремфонд" (02217,
м. Київ, вул. Закревського, 15,
ідентифікаційний код 04543683) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана
Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305)
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 122024 (сто двадцять дві
тисячі двадцять чотири) грн 96 коп., 3 %
річних у розмірі 6262 (шість тисяч двісті
шістдесят два) грн 43 коп., інфляційні
втрати у розмірі 10590 (десять тисяч
п'ятсот дев'яносто) грн 50 коп. та 2777 (дві
тисяч сімсот сімдесят сім) грн 56 коп.
судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 04.08.2014

Суддя
І.М. Отрош