ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2014 р.
Справа № 914/2533/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Здоровий клімат»,
смт. Гніздичів, Жидачівського району,
Львівська область

до відповідача: Приватного
підприємства «Агросоюз-Захід», м. Львів

про стягнення з відповідача 8 408, 47 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Довгополов А.О.

Представники:

Від позивача: Лутчук О.Л. - керівник
(довідка АБ №352837 з ЄДРПОУ);

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд господарського
суду Львівської області Товариством з
обмеженою відповідальністю «Здоровий
клімат» подано позов до Приватного
підприємства «Агросоюз-Захід» про
стягнення заборгованості в сумі 8 408,47
грн.

Ухвалою суду від 16.07.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
судовий розгляд справи на 04.08.2014р.

В судовому засіданні 04.08.2014р.
представник позивача просить долучити
до матеріалів справи банківські
виписки по особовому рахунку, як докази
часткової оплати відповідачем суми
поставленого товару. Позовні вимоги
підтримав повністю з підстав
зазначених в позовній заяві, просить
позов задоволити повністю.

Відповідач в судове засідання
явку повноважного представника не
забезпечив, хоч був належним чином та
завчасно повідомлений про час та місце
судового засідання, що вбачається з
повідомлення про вручення поштового
відправлення, причин неприбуття не
повідомив, проти вимог позову в
установленому порядку не заперечив,
жодних заяв чи клопотань суду не
подавав.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм
правом подання відзиву на позовну
заяву та надання доказів в порядку
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
- свободу в наданні сторонами суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не
використав наданого законом права на
участь у судовому засіданні, подання
відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини сторін
і неявка відповідача не перешкоджає
вирішенню спору, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України - за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 04.08.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали
справи судом встановлено таке.

09.09.2013р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір №64 (далі за
текстом - Договір).

Згідно п.1.1. Договору продавець
(позивач у справі) зобов'язується
передати у власність покупця
(відповідач у справі) двостулкові
двері ДДМР (далі - товар), в асортименті
за узгодженим сторонами замовленням та
за цінами, згідно видаткової накладної,
а покупець зобов'язаний прийняти цей
товар та оплатити його.

Загальна вартість товару за діючим
Договором визначається сукупністю
товарних документів на товар,
відвантажений у період дії дійсного
Договору. Ціна товару із ПДВ складає -15
514,00 грн. (п.2.1., п.2.3. Договору).

На виконання своїх зобов'язань за
Договором, позивач передав, а
відповідачу отримав товар на загальну
суму 15 514,00 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 58 від 04.10.2013р.,
що підписана сторонами та скріплені
печатками без жодних застережень та
довіреністю на отримання т№ 126 від
03.10.2013р.

Факт отримання товару відповідачем
належними та допустимими доказами не
заперечується.

Відповідно до п. 2.4. Договору, 50% від
ціни, що складає 7 757,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%,
сплачується покупцем впродовж 3 (трьох)
банківських днів з моменту підписання
сторонами даного Договору. Решту суми,
що складає 7 757,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%,
сплачується покупцем перед отриманням
товару покупцем(п.2.4.1. Договору).

Однак відповідач повністю свої
зобов'язання за Договором не виконав,
частково здійснив оплату за
поставлений товар в сумі 7 757,00 грн., що
підтверджується банківські виписки по
особовому рахунку (знаходяться в
матеріалах справи), підтримується
позивачем та не заперечується
відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем була надіслав відповідачу
претензію вих. № 24 від 11.04.2014р. про
оплату заборгованості в розмірі 7 757,00
грн., яка отримана відповідачем 17.04.2014р.
(докази отримання в матеріалах справи).

Однак дана вимога відповідачем була
залишена без розгляду.

Відповідач покладенні на нього
зобов'язання з оплати придбаного
товару згідно Договору в повній мірі не
виконав, у зв'язку з чим позивач просить
стягнути з нього заборгованість за
поставлений товар в сумі 7 757,00 грн.

За неналежне виконання умов Договору
позивач просить стягнути 3% річних в
сумі 137,07 грн. та інфляційні втрати в
сумі 514,40 грн.

Доказів погашення заборгованості
станом на день розгляду справи
сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання на підставі договору
купівлі-продажу (поставки) в силу
пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено - якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного
кодексу України якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу.

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачені наслідки порушення
зобов'язання.

Відповідач проти вимог позивача не
заперечив, будь-яких пояснень по суті
предмету спору суду не надав, доказів
проведення повної оплати за
поставлений товар не надав. Виходячи з
наведеного, суд приходить до висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення основного боргу за
Договором в сумі 7 757,00 грн., оскільки
такі обґрунтовані та підтверджені
матеріалами справи.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок 3 % річних
та інфляційних втрат, дійшов висновку,
що стягненню з відповідача підлягає 3%
річних у розмірі 137,07 грн. та інфляційні
втрати в сумі 514,40 грн. (в межах
заявлених позовних вимог) на користь
позивача.

Згідно з ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст.34 Господарського процесуального
кодексу України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог повністю.

Судові витрати, на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 179, 193, Господарського кодексу
України, ст.ст. 11, 15, 526, 530, 610-612, 625, 626, 629,
655, 692, 693 Цивільного кодексу України, та
ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
«Агросоюз -Захід» (79015, м. Львів, вул.
Героїв УПА, 73; ідентифікаційний код
юридичної особи 33252578) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Здоровий клімат»
(81740, Львівська область, Жидачівський
район, смт. Гніздичів, вул. Степана
Бандери, 6; ідентифікаційний код
юридичної особи 37734731) 7 757,00 грн. -
заборгованість за поставлений товар,
137,07 грн. - 3% річних, 514,40 грн. - інфляційні
втрати та 1 827,00 грн. - витрати по сплаті
судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення складено
06.08.2014 року.

Суддя
Коссак С.М.