ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.08.14р. Справа № 904/4032/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕРАМПЛЮС", м.
Дніпропетровськ

до Приватного підприємства
"Науково-виробнича фірма СВК", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 177 020,97 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова
В.В.

Представники:

від позивача: Бобошка О.А., представник
за довіреністю № б/н від 15.05.14р.

від відповідача: Ромасько Є.В.,
представник за довіреністю № 461 від
25.08.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до Приватного підприємства
"Науково-виробнича фірма СВК" (далі -
відповідач) про стягнення 177 020,97 грн.

Ухвалою господарського суду від 10.06.14р.
порушено провадження у справі,
прийнято позовну заяву до розгляду,
призначено судове засідання на 01.07.14р.

Ухвалою господарського суду від 01.07.14р.
відкладено розгляд справи на 15.07.14р.

08.07.14р. до суду від позивача надійшло
клопотання про долучення до матеріалів
справи доказів оплати відповідачем
суми основного боргу після звернення
позивача з позовом до суду.

15.07.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
зазначив про те, що після звернення
позивача з позовом до суду
відповідачем було сплачено суму
основного боргу у розмірі 154490,00 грн. у
повному обсязі, у зв'язку з чим
повноважний представник позивача
просив суд стягнути з відповідача
заявлену суму пені, інфляційних
витрати та 3% річних.

В свою чергу, повноважений представник
відповідача у судовому засіданні
зазначив про те, що відповідачем сума
основного боргу була погашена у
повному обсязі. Вимоги позивача щодо
стягнення штрафних санкцій та
інфляційних витрат задоволенню не
підлягають, оскільки позивач повівся
недобросовісно, про що також зазначено
у відзиві.

Крім того, повноважений представник
відповідача надав заяву про зменшення
суми пені на 80% та просив усно суд
відкласти судове засідання на іншу
дату для надання відповідачем суду
додаткових доказів в підтвердження
зазначених обставин у заяві про
зменшення розміру суми пені.

Ухвалою господарського суду від 15.07.14р.
відкладено розгляд справи на 05.08.14р.

05.08.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
просив суд стягнути з відповідача пеню
у розмірі 12 776,70 грн., інфляційні витрати
у розмірі 6 936,39 грн. та 3% річних у
розмірі 2 817,88 грн. Крім того,
повноважний представник позивача
надав для долучення до матеріалів
справи додаткові заперечення на відзив
та заяву про зменшення суми пені.

В свою чергу, повноважений представник
відповідача заявлені позовні вимоги в
частині стягнення 3% річних та
інфляційних витрат не визнав та просив
суд відмовити позивачу в їх
задоволенні у повному обсязі, а суму
пені зменшити до 80%. Крім того,
повноважний представник відповідача
надав для долучення до матеріалів
справи додаткові пояснення щодо суті
спору.

У судовому засіданні 05.08.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши подані докази, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.11р. між позивачем та
відповідачем укладено договір
поставки № 7 хим (далі - Договір
поставки), відповідно до умов п. 1.1.
якого, позивач зобов'язався поставити,
а відповідач прийняти та оплатити
товар на умовах, визначених в Договорі.

Відповідно до умов
вищезазначеного Договору поставки
специфікація визначає період поставки
товару, найменування, асортимент,
кількість, ціну товару, умови оплати
товару, якість, реквізити
вантажовідправника, реквізити
вантажоотримувача, країну виробника
товару.

В рамках Договору поставки та
Специфікації до нього, позивач
здійснив відповідачу поставку товару
усього на загальну суму 369 555,98 грн., що
підтверджується рахунками-фактурами,
видатковими накладними, на яких стоїть
печатка відповідача та підпис
повноважного представника про
прийняття товару, а також
довіреностями.

Позивач звертає увагу, що після
отримання товару, відповідач не
заявляв претензій по якості та/або
кількості отриманого товару.

В свою чергу, як зазначає позивач,
відповідач здійснив часткову сплату
вартості поставленого товару на суму 215
065,98 грн., що підтверджується
банківськими виписками.

Таким чином, сума заборгованості
за поставлений товар по Договору
поставки станом на 06.06.14р. складала 154
490,00 грн.

За неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань по
Договору поставки, позивачем на
підставі п. 14.1. була нарахована пеня на
загальну суму 12 776,70 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України позивачем були нараховані
інфляційні витрати на загальну суму 6
936,39 грн. та 3% річних на загальну суму 2
817,88 грн.

Але, після порушення провадження у
справі, як зазначає позивач,
відповідачем суму основного боргу за
поставлений товар у розмірі 154 490,00 грн.
було сплачено у повному обсязі, що
підтверджують надані банківські
виписки.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача пеню
у розмірі 12776,70 грн., інфляційні витрати
у розмірі 6 936,39 грн. та 3% річних у
розмірі 2 817,88 грн.

Відповідач надав докази повної оплати
суми основного боргу по Договору
поставки. Заявлені позовні вимоги в
частині стягнення 3% річних та
інфляційних витрат відповідач не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі, а суму пені зменшити до 80%,
виходячи з наступного.

Відповідач звертає увагу суду на те, що
товар в листопаді 2013 року за
домовленістю сторін був розміщений на
складі відповідача на умовах
зберігання без встановлення обов'язку
сплати. В подальшому з метою оформлення
перебування вказаної кількості
хімічної сировини на території
відповідача було запропоновано
оформити поставку в межах дії
вказаного Договору поставки, що й було
проведено (видаткова накладна від
04.11.12р. № 514). В результаті чого
заборгованість відповідача на
листопад 2013 рік сягнула близько 650 000,00
грн. Зважаючи на викладене, відповідач
вважає, що позивач повівся
недобросовісно шляхом вимоги
стягнення штрафних санкцій та
інфляційних за вказаною поставкою.

Крім того, відповідач звертає увагу на
те, що поставлений позивачем товар
використовувався для виготовлення
продукції для покупців, які
знаходяться на території Донецької та
Луганської областях, зокрема ПАТ
«Луганський патронний завод»,
Харцизька Філія ПАТ «ВО
«СТАЛЬКАНАТ-СИЛУР» ЗАВОД «СІЛУР», ПАТ
«Дружківський завод металевих
виробів», а вказані покупці вчасно не
сплачували за поставлену продукцію, у
зв'язку з чим відповідач не міг вчасно
розраховуватись за отриману сировину.
Причинами свого невчасного виконання
зобов'язань щодо оплату за поставлену
продукцію є воєнні дії на території
Луганської та Донецької областях, що
призвело до неможливості ведення
господарської діяльності в звичному
режимі. Зважаючи на викладене, в період
з початку 2014 року покупці фосфатуючих
концентратів неналежним чином
виконували свої зобов'язання за
договорами поставки та порушували
строки оплати за отриману продукцію, що
в свою чергу спричинило затримку в
оплаті відповідачем та є виключними
обставинами, які необхідно врахувати
під час вирахування пені за договором
між позивачем та відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, відповідач у
зв'язку з повною сплатою ним
заборгованості, причиною невчасного
виконання зобов'язань є воєнні дії на
території Луганської та Донецької
областей, де знаходяться покупці
виробленої продукції, що в свою чергу
спричинило значну кредиторську
заборгованість на підприємстві,
відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, ч. 1 ст.
233 Господарського кодексу України та ч.
3 ст. 551 Цивільного кодексу України
просить зменшити розмір пені на 80%.

Також, відповідач наголошує, що він є
виробником концентратів фосфатуючих,
для виробництва яких згідно ТУ У
24.6-1-2003 та відповідних
технологічних карт використовується
ортофосфорна кислота. Тому, для
використання ортофосфорної кислоти та
отримання концентратів фосфатуючих
необхідно здійснити значний об'єм
технологічних процедур. Зважаючи на
викладене, стягнення штрафних санкцій
з відповідача призведе до погіршення
фінансового стану виробничого
підприємства та ускладнень в розвитку
хімічного промисловості в
Дніпропетровській області.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу
України передбачено, що предметом
поставки є визначені родовими ознаками
продукція, вироби з найменуванням,
зазначеним у стандартах, технічних
умовах, документації до зразків
(еталонів), прейскурантах чи
товарознавчих довідниках. Предметом
поставки можуть бути також продукція,
вироби, визначені індивідуальними
ознаками. Загальна кількість товарів,
що підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України у разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач свої обов'язки по Договору
поставки виконав належним чином, а саме
позивач поставив відповідачу товар без
будь-яких зауважень, що
підтверджується рахунками-фактурами,
видатковими накладними, на яких стоїть
печатка відповідача та підпис
повноважного представника про
прийняття товару, а також
довіреностями.

Крім того, господарський суд звертає
увагу на той факт, що відповідач суму
основного боргу за поставлений товар у
розмірі 154 490,00 грн. визнав у повному
обсязі та здійснив її погашення після
порушення провадження у справі, що є
підставою для припинення провадження у
справі в цій частині.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір не передбачено законом
або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

Пунктом 14.1. Договору поставки
передбачено, що за порушення строку
оплати товару відповідач сплачує
позивачу пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
даної партії товару за кожен день
прострочення.

На підставі п. 14.1. Договору
поставки позивачем була нарахована
пеня на загальну суму 12776,70 грн.,
розрахунок якої судом перевірений та
визнаний таким, що зроблений вірно.

Але згідно зі ст. 233
Господарського кодексу України та п. 3
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд має
право зменшити розмір штрафних санкцій
(пені).

Санкції за прострочку виконання
грошових зобов`язань передбачені
статтями 217, 230, 231 Господарського
кодексу України. При цьому, ч. 1 ст. 229 ГК
України встановлює виняток із
загального правила ст. 218 ГК України та
ст. 614 ЦК України, які закріплюють
принцип вини як підставу
відповідальності боржника. За
невиконання грошового зобов`язання
боржник відповідає, хоч би його
виконання стало неможливим не тільки в
результаті його винних дій або
бездіяльності, а і внаслідок дії
непереборної сили або простого
випадку. Тобто, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошового
зобов`язання за будь - яких обставин.

Оскільки затримка виконання
грошового зобов`язання відповідачем
обґрунтовується доказами, які надані
до матеріалів справи, які свідчать про
поважність причин несвоєчасного
виконання розрахунків з позивачем, і
частково викликана наявністю
зазначених вище та встановлених під
час розгляду даної справи об`єктивних
обставин, а отже свідчать про часткову
вину відповідача у неналежному
виконанні своїх зобов`язань перед
позивачем, тому суд вважає за можливе
на підставі п.3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
зменшити розмір пені на 80%. Таким чином,
сума пені яка підлягає стягненню
становити суму 2 555,34 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми
закону позивачем були нараховані
інфляційні витрати у розмірі 6 936,39 грн.
та 3% річних у розмірі 2 817,88 грн.,
розрахунок яких судом також був
перевірений та визнаний таким, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, господарський суд вважає за
необхідне зазначити про те, що наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та трьох
процентів річних є способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(виплати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові. А тому
невчасна сплата суми основного боргу,
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін вказаного
договору та не звільняє відповідача
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання, а також не
позбавляє позивача права на отримання
коштів, передбачених частиною 2 статті
625 ЦК України.

Викладене є підставою для задоволення
позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612,
625, 629, 692 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 233, 265, 266
Господарського кодексу України, ст. ст.
4, 32-34, 43-44, 48-49, 80, 82-84, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
"Науково-виробнича фірма СВК" (49126,
м.Дніпропетровськ, бульвар Слави, буд.
54, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" (49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Саксаганського,
буд.60; поштова адреса: 49005, м.
Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд.
1А, офіс 602, ) пеню у
розмірі 2 555,34 грн. (дві тисячі п'ятсот
п'ятдесят п'ять грн. 34 коп.), інфляційні
витрати у розмірі 6 936,39 грн. (шість тисяч
дев'ятсот тридцять шість грн. 39 коп.), 3%
річних у розмірі 2 817,88 грн. (дві тисячі
вісімсот сімнадцять грн. 88 коп.),
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 3 540,42 грн. (три тисячі п'ятсот
сорок грн. 42 коп.).

В частині стягнення суми основного
боргу за поставлений товар у розмірі 154
490,00 грн. - провадження у справі
припинити.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Н.Е. Петренко Повне рішення
складено 06.08.14р.