ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р.Справа №
916/2046/14Господарський суд Одеської
області у складі судді Лічмана Л.В.,

секретар судового засідання Бєлих К.В.,

за участю представників учасників
процесу:

від позивача: Гідулянов К.В.,

від відповідача: не з'явився,

від третьої особи: Предоляк Н.Ю.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю „АП
Овідіопольвино" до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Одеській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - Міністерство аграрної
політики та продовольства України, про
зобов'язання підписати договір про
внесення змін до договору оренди.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 30.05.2014 р. прийнято позовну
заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю „АП Овідіопольвино",
порушено провадження у справі № 916/2046/14,
призначено її до розгляду в засіданні
суду на 23.06.2014 р., на підставі ст.27 ГПК
України залучено до участі у справі як
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Міністерство аграрної
політики та продовольства України
(далі - Міністерство).

За правилами ст.77 ГПК України в
судовому засіданні 23.06.2014 р. розгляд
справи відкладено на 28.07.2014 р.

Учасники процесу повідомлені про час і
місце засідань господарського суду, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення та
розписками їх представників.

Згідно із приписами ст.85 ГПК України в
судовому засіданні 28.07.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „АП Овідіопольвино"
(далі - ТОВ „АП Овідіопольвино")
звернулось в господарський суд
Одеської області з позовною заявою до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області (далі - РВ ФДМУ), в якій просить
зобов'язати відповідача підписати
договір про внесення змін до
укладеного між сторонами договору
оренди цілісного майнового комплексу
Державного малого підприємства
„Овідіопольський винзавод" від 30.05.2003
р., доповнивши п.10.1 договору оренди
реченням такого змісту: „Продовжити
термін дії цього договору до 30.05.2019 р.
включно".

В обґрунтування позову вказано, що РВ
ФДМУ безпідставно відмовляється від
продовження орендних відносин, не
дивлячись на наявність у ТОВ „АП
Овідіопольвино" переважного права
згідно ч.3 ст.17 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна", адже позивачем належним чином
виконувались взяті на себе
зобов'язання за договором, у т.ч.
своєчасно і в повному обсязі
перераховувались орендні платежі,
соціальні виплати та податки,
поліпшувалось орендоване майно,
виконувались всі вимоги та
розпорядження Міністерства та PB ФДМУ.

18.06.2014 р. надійшло письмове клопотання
про забезпечення позову шляхом
заборони PB ФДМУ вчиняти будь-які дії по
поверненню Міністерству майна
цілісного майнового комплексу
Державного малого підприємства
„Овідіопольський винзавод" до
остаточного вирішення спору по суті.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 23.06.2014 р. відмовлено у
задоволенні цього клопотання, оскільки
невжиття заходів до забезпечення
позову не може унеможливити чи
утруднити виконання майбутнього
судового рішення.

Відповідач подав письмовий відзив на
позов, в якому просить останній
задовольнити з мотивів, наведених ТОВ
„АП Овідіопольвино".

Міністерство в письмових пояснення
зазначає про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, т.я. в
даному випадку існує волевиявлення
власника, спрямоване на припинення
орендної угоди в зв'язку з тим, що
планується використання майна для
власних потреб, про що орендодавець
завчасно повідомлений як-то
передбачено ч.3 ст.17 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна".

Усно заперечуючи проти доводів,
викладених у відзиві, посилаючись на
п.4.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
від 29.05.2013 р. № 12, позивач звернув увагу
суду на необхідність дослідження
обставин, пов'язаних з наміром власника
використовувати для власних потреб
майно, стосовно якого виник спір,
зокрема, наявність доказів, які
однозначно свідчать про відповідний
намір. При цьому ТОВ „АП
Овідіопольвино" заявило усне
клопотання про витребування у третьої
особи відповідних доказів, у
задоволенні якого судом відмовлено
через неоформлення клопотання за
правилами ст.38 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
учасників процесу, перевіривши їх
доводи на предмет узгодження з
фактичними обставинами справи та
нормами українського законодавства,
господарський суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог з
огляду на наступне.

30.05.2003 р. між РВ ФДМУ як орендодавцем та
ТОВ „АП Овідіопольвино" як орендарем
укладено договір оренди цілісного
майнового комплексу Державного малого
підприємства „Овідіопольський
винзавод", на виконання умов якого на
три роки орендодавець передав, а
орендар прийняв у строкове платне
користування цілісний майновий
комплекс, розташований за адресою:
Одеська область, смт. Овідіополь, вул.
Залізнична, 56.

Окремим угодами строк дії договору
продовжувався до 30.05.2009 р. та до 30.05.2014 p.

Листом від 05.02.2014 р. № 37-27-4-15/1457
Міністерство, яке є органом управління
державним майном, орендованим ТОВ „АП
Овідіопольвино", у відповідь на лист РВ
ФДМУ від 20.12.2013 р. № 07-05-06506 повідомило
орендодавця та орендаря про небажання
продовжувати строк дії орендної угоди,
оскільки планує використовувати
цілісний майновий комплекс Державного
малого підприємства „Овідіопольський
винзавод" для власних потреб, у зв'язку
з чим запропонувало розпочати
процедуру повернення у користування
державі належного їй майна.

27.02.2014 p. ТОВ „АП Овідіопольвино"
оформило лист за вих. № 17, в якому
просило РВ ФДМУ повторно звернутись до
Міністерства для розгляду питання щодо
продовження терміну оренди державного
майна, зазначаючи про те, що позиція,
викладена в листі Міністерства від
05.02.2014 р. № 37-27-4-15/1457, не враховує
соціально-економічні наслідки для
регіону, до яких призведе закриття
підприємства.

В листі від 15.04.2014 р. № 37-27-4-15/5042
Міністерство залишило без змін власну
позицію, мотивувавши її низькою
ефективністю для держави від ведення
господарської діяльності орендарем.

Листом від 22.05.2014 р. № 11-05-02393 РВ ФДМУ
повідомило ТОВ „АП Овідіопольвино" про
відмову в продовженні терміну дії та
необхідність повернення майна органу
управління в особі Міністерства.

Вважаючи, що така відмова суперечить
чинному законодавству, ТОВ „АП
Овідіопольвино" звернулось до
господарського суду з позовною заявою
в рамках провадження у даній справі.

Частиною 3 ст.17 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" від 10.04.1992 р. № 2269-XII (із змінами)
визначено, що після закінчення терміну
договору оренди орендар, який належним
чином виконував свої обов'язки за
договором, має переважне право, за
інших рівних умов, на укладення
договору оренди на новий термін, крім
випадків, якщо орендоване майно
необхідне для потреб його власника. У
разі якщо власник має намір
використовувати зазначене майно для
власних потреб, він повинен письмово
попередити про це орендаря не пізніше
ніж за три місяці до закінчення терміну
договору.

Таким чином, добросовісний орендар
державного майна дійсно має переважне
право на укладання на новий термін
договору оренди, строк дії якого
закінчився, за винятком ситуації, коли
власник, маючи намір використовувати
майно для власних потреб, письмово
попередив про це орендаря не пізніше,
ніж за три місяці до закінчення терміну
договору.

Як зазначено вище, Міністерство як
орган управління державним майном
листом від 05.02.2014 р. № 37-27-4-15/1457, тобто
більше, ніж за три місяці до закінчення
строку дії договору, проінформувало
ТОВ „АП Овідіопольвино" відносно
наявності в нього наміру
використовувати для власних потреб.

Відтак, умови, за яких ТОВ „АП
Овідіопольвино" могло б реалізувати,
встановлене ч.3 ст.17 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" переважне право, не
настали, в зв'язку з чим у задоволенні
позову слід відмовити.

Не приймаються до уваги твердження
позивача про те, що ним належним чином
виконувались взяті на себе
зобов'язання за договором, у т.ч.
своєчасно і в повному обсязі
перераховувались орендні платежі,
соціальні виплати та податки,
поліпшувалось орендоване майно,
виконувались всі вимоги та
розпорядження Міністерства та PB ФДМУ,
т.я. названі дії не мають вирішального
значення в разі завчасного
попередження власником стосовно
наміру використовувати майно для
особистих потреб.

Крім того, потрібно відмітити те, що
згідно ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України: ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності чи обмежений у його
здійсненні; особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Господарський суд відзначає, що Закон
України „Про оренду державного та
комунального майна" не містить
обов'язку власника надавати будь-які
докази того, що він планує
використовувати своє майно для власних
потреб. Отже, з'ясування мотивів
поведінки Міністерства та
встановлення в залежність від них
обмежень для реалізації права
власності держави суперечитимуть
приписам ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України.

Що стосується п.4.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" від 29.05.2013 р. № 12, то
рекомендація про необхідність
дослідження обставин, пов'язаних з
наміром власника використовувати
майно, має на меті недопущення судами
випадків, в яких, заявляючи про намір
використовувати майно для власних
потреб, власник фактично планує
отримання прибутку від передачі в
оренду іншій особі. Як вбачається з
матеріалів справи, Міністерство в
своєму бажанні повернути в
користування держави цілісний
майновий комплекс малого підприємства
„Овідіопольський винзавод" є
послідовним, про що свідчать декілька
тотожних за змістом листів на адресу РВ
ФДМУ, а тому, за відсутності доказів
зворотного, у суду немає підстав
вважати такі дії третьої особи
направленими на зміну орендаря.

Керуючись ст.ст.33,34,43,82-85 ГПК України,
вирішив:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня його
підписання і може бути оскаржено в
апеляційному порядку.

Повний текст рішення підписано 30.07.2014 р.

Суддя
Лічман Л.В.