ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р.
справа №
910/12013/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «КСМ-Груп», м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Техбудмеханіка-промдемонтаж»,
Київська обл., м. Васильків

про визнання договору недійсним

за участю представників:

від позивача: Кушнеревич А.В.
(довіреність б/н від 01.07.2014)

від відповідача: Грищенко О.М.
(довіреність б/н від 04.11.2013)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.06.2014 Товариство з обмеженою
відповідальністю «КСМ-Груп» (далі-ТОВ
«КСМ-Груп»/позивач) звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Техбудмеханіка-промдемонтаж»
(далі-ТОВ
«Техбудмеханіка-промдемонтаж»/відпові
дач) про визнання недійсним договору на
переробку бетонних конструкцій у
бетонний щебінь №41158 від 09.12.2011.

Відповідач позов не визнав з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву,
та просив суд у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.06.2014 у справі №910/12031/14
вказаний позов з доданими до нього
матеріалами передано за встановленою
територіальною підсудністю до
господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.07.2014 порушено провадження
у справі №910/12013/14 та призначено справу
до розгляду на 15.07.2014

Ухвалою господарського суду Київської
області від 15.07.2014 розгляд даної справи
було відкладено на 29.07.2014.

29.07.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від позивача
надійшло клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи у даній
справі на вирішення якої останній
просив поставити питання чи належить
підпис, вчинений на спірному договору
від імені ТОВ «КСМ-Груп» саме ОСОБА_3?

Водночас, оскільки питання справжності
підпису на правочині лежить поза
межами предмету даного спору та
підлягає вирішенню не в порядку
господарського судочинства, а шляхом
звернення до відповідних
правоохоронних органів, судом у
задоволенні зазначеного клопотання
позивача відмовлено.

При відмові у задоволенні зазначеного
клопотання судом також було враховано
положення п. 2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№4 «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»,
згідно якого судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

В судовому засіданні 29.07.2014 було
оголошено перерву до 30.07.2014.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2011 між ТОВ «КСМ-Груп», в особі
директора ОСОБА_3 (далі-замовник) та ТОВ
«Техбудмеханіка-промдемонтаж», в особі
директора Одуди А.В. (далі-виконавець)
було укладено договір на переробку
бетонних конструкцій у бетонний щебінь
№41158 (далі-договір), відповідно до якого
виконавець зобов'язався за завданням
замовника виконати весь комплекс робіт
з переробки бетонних конструкцій у
бетонний щебінь, строки та обсяги
виконання яких визначені цим договором
та додатками до нього, а замовник
зобов'язався прийняти належним чином
виконані роботи та провести їх оплату.

Посилаючись на те, що договір від імені
замовника підписаний невідомою та не
уповноваженою на це особою, оскільки на
момент його укладення директор ТОВ
«КСМ-Груп» - ОСОБА_3 перебувала у
відрядженні у с. Хорли Херсонської
області, позивач просить суд визнати
означений договір недійсним з підстав
ч. 2 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив, що
заявлена позовна вимога задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 ст. 11, ст. 202 Цивільного
кодексу України унормовано, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для дійсності правочину,
зокрема: особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 80, ч.ч. 1, 3 ст. 92 ЦК
України, юридичною особою є
організація, створена і зареєстрована
у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною
правоздатністю і дієздатністю, може
бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до
установчих документів юридичної особи
чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

Статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Разом з тим, в порушення наведених
законодавчих приписів, позивачем не
надано суду належних та допустимих
доказів у розумінні ст. 34 ГПК України,
які б підтверджували факт підписання
спірного договору від імені ТОВ
«КСМ-Груп» не директором - ОСОБА_3, а
іншою, не уповноваженою на це особою,
ані доказів які б підтверджували факт
не автентичності відбитку печатки
товариства проставленої на договорі,
як-то: матеріали відповідної
кримінальної справи. При цьому, доказів
втрати позивачем печатки, якою був
скріплений спірний правочин, доказів
наявності службового розслідування за
фактом її незаконного використання, як
і доказів оскарження дійсності наявної
на договорі печатки позивача суду не
надано, що свідчить про
необґрунтованість посилань позивача
на невідповідність договору вимогам
ст. 203 ЦК України.

До того ж, статтею 241 ЦК України
встановлено, що правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

Пунктом 3.4 постанови пленуму від 29.05.2013
№11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» визначено, що наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини.

Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.).

Наведене стосується й тих випадків,
коли правочин вчинений не
представником юридичної особи з
перевищенням повноважень, а особою, яка
взагалі не мала повноважень щодо
вчинення даного правочину.

Так, судом встановлено, що реалізовуючи
своє бажання та згоду на виконання
зобов'язань за договором позивачем
було прийнято виконані відповідачем
протягом грудня 2011-лютого 2012
будівельні роботи за договором
загальною вартістю 499 879,07 грн., що
підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на актах
приймання виконаних робіт №01/(41158) від
28.12.2011, №02/(41158) від 01.01.2012, №02-2/(41158) від
27.01.2012, №03/(41158) від 27.02.2012. У
відповідності до наданих суду виписок
з поточного рахунку відповідача за
спірний період, вказані роботи
позивачем були оплачені частково у
сумі 410 900,60 грн., що вказує на повне
схвалення договору стороною у
зобов'язанні - позивачем.

Відтак, беручи до уваги наведені
законодавчі положення, враховуючи
недоведеність позивачем факту
підписання спірного договору від імені
замовником не уповноваженою на це
особою, а також вчинення позивачем дій
по схваленню спірного правочину у
розумінні ст. 241 ЦК України, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
визнання договору на переробку
бетонних конструкцій у бетонний щебінь
№41158 від 09.12.2011 недійсним з підстав ч. 2
ст. 203 ЦК України задоволенню не
підлягає з огляду на її
необґрунтованість.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. 11, 80, 92, 202, 203, 215, 241
Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 04.08.2014

Суддя

В.А. Ярема