м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9214/14 23.06.14
За позовом Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сікма"
про стягнення 11 258,31 грн.
Суддя Митрохіна А.В.
Представники сторін:
Від позивача Коноваленко Є.Л. дов.
№196-16/КР від 08.01.2014р.
Від відповідача не з'явилися
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач - Комунальне підприємство
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сікма" про
стягнення з останнього заборгованості
по Договору №1205/767/11 від 21.12.2011 у розмірі
10 023,27 грн., пені у розмірі 349,29 грн., 15%
річних - 374,95 грн. та інфляційне
збільшення у розмірі 510,80 грн., крім того
просив судові витрати у розмірі також
покласти на відповідача.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на те, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за Договором №1205/767/11 від
21.12.2011 по оплаті за користування місцем
для розміщення рекламних засобів,
внаслідок чого у відповідача виникла
заборгованість, що зумовило
нарахування позивачем пені, 3% річних,
штрафу та звернення з даним позовом до
суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.05.2014 порушено провадження у
справі №910/9214/14 та призначено розгляд
справи на 04.06.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.06.2014 розгляд справи
відкладався на 23.06.2014, відповідно до
вимог ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
Представник позивача у судове
засідання 23.06.2014 з'явився, надав
пояснення по справі, відповідно до яких
просив суд задовольнити позовні
Представники відповідача в судові
засідання призначені на 04.06.2014, на 23.06.2014
не з'явилися, вимоги ухвали суду про
порушення провадження у справі №910/9214/14
від 19.05.2014 не виконали, про причини
неявки суд не повідомили, заяв та
клопотань не подавали.
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації -адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№01-8/1228 від 02.06.2006 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалив рішення у справі №910/9214/14.
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 23.06.2014 судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
21.12.2011 між Комунальним підприємством
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама» (далі - Підприємство,
Позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сікма» (далі -
Розповсюджувач, Відповідач) було
укладено Договір №1205/767/11 на право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва (далі - Договір), відповідно до
умов якого (п. 1.1 Договору)
розповсюджувачу надається право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів) (надалі - РЗ), що перебуває (-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва, його районів або
повноваження щодо розпорядження яким
(-и) здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва (далі - Право
тимчасового користування), за умови
повного дотримання Розповсюджувачем
Договору та порядку розміщення
зовнішньої реклами в місті Києві (далі -
Порядок), а Розповсюджувач
зобов'язується користуватися наданим
йому правом тимчасового користування у
відповідності до умов Договору,
Порядку, інших норм чинного
законодавства України, що встановлюють
вимоги для розміщення РЗ, своєчасно і
згідно з умовами Договору
перераховувати плату за Право
тимчасового користування виключно на
поточний рахунок Підприємства,
належним чином, своєчасно та в повному
обсязі виконувати свої обов'язки за цим
Договором та не зловживати наданими
Розповсюджувачу правами.
Відповідно до п. 3.1 Договору, адресні
програми на пріоритет - це перелік
місць для розміщення РЗ, на які за
Розповсюджувачем встановлено
пріоритет. Адресна програма на
пріоритет має відображати перелік
місць для розміщення РЗ, на які
встановлено пріоритет, дату та строк
дії Пріоритету, відомості про базовий
Згідно з п. 3.2 Договору, адресні
програми на Право тимчасового
користування - це перелік місць для
розміщення РЗ, на які Розповсюджувачу
надано дозволи на розміщення РЗ.
Адресна програма на Право тимчасового
користування має відображати перелік
місць для розміщення РЗ, на які
Розповсюджувачу надано дозволи на
розміщення РЗ, вид РЗ, дату початку та
закінчення строку дії дозволу на
розміщення зовнішньої реклами, а також
відомості про відомості про плату за
право тимчасового користування
місцями для розміщення рекламних
засобів на місяць, що відповідає виду
РЗ та визначається згідно відповідного
розпорядження виконавчого органу КМР
З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами підписано та скріплено
печатками адресні програми на право
тимчасового користування №1 та №2.
Сторони домовились, що ціною Договору є
плата за Право тимчасового
користування, розрахована згідно вимог
Порядку, Договору, згідно встановлених
за Розповсюджувачем пріоритетів та
наданих дозволів, вказаних у
відповідних адресних програмах (п. 6.1
Приписами п. 6.5 Договору встановлено, що
розрахунковим періодом надання Права
тимчасового користування та
нарахування плати за Право тимчасового
користування є календарний місяць.
У відповідності до п. 6.6 Договору плата
за Право тимчасового користування
нараховується Підприємством щомісячно
та перераховується Розповсюджувачем
зовнішньої реклами не пізніше двадцять
п'ятого числа поточного місяця,
виключно на поточний рахунок
Підприємства, в розмірах, зазначених
Підприємством в рахунках. Факт
неотримання рахунку не звільняє
Розповсюджувача зовнішньої реклами
від здійснення плати за Право
тимчасового користування.
Згідно з п. 6.7 Договору акт
приймання-передачі по Договору, із
наведеним в ньому розрахунком розміру
плати за Право тимчасового
користування, підтверджує факт надання
Права тимчасового користування у
відповідному розрахунковому періоді.
Розповсюджувач зобов'язаний не пізніше
двадцять п'ятого числа поточного
місяця отримувати та сплачувати
рахунки за Право тимчасового
користування, у тому числі у разі
встановлення пріоритету (п. 5.2.3
Приписами п. 8.1 Договору сторонами
погоджено, що Договір вступає в
юридичну силу з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками та діє щодо кожного місця
розміщення РЗ, протягом строку дії
встановленого пріоритету та/або
дозволу. Припинення пріоритету або
дозволу щодо окремого місця для
розміщення РЗ, у разі наявності у
Розповсюджувача інших діючих
пріоритетів та/або дозволів, не тягне
за собою припинення Договору в цілому.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
Позивач вказує на те, що Відповідач в
порушення умов Договору не виконав в
повному обсязі свого обов'язку по
оплаті за користування місцем для
розміщення об'єктів зовнішньої реклам
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Суд відзначає, що Відповідач своїм
правом на подачу письмового відзиву не
скористався, жодних доказів на
обґрунтування своєї правової позиції у
справі не надав.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
Позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією із
підстав виникнення зобов'язань та
обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За своє правовою природою даний
Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, у
відповідності до умов Договору,
Позивачем виставлялись відповідачу
рахунки-фактури (належним чином
завірені копії наявні в матеріалах
справи), відповідно до яких борг
Відповідача перед Позивачем за
Договором становив 10 023,27 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Доказів оплати заборгованості за
період заявлений в позовній заяві, до
матеріалів справи Відповідачем не
надано.

16.06.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва від Позивача надійшла
довідка, відповідно до якої станом на
16.06.2014 заборгованість Відповідача за
період з 01.11.2013 по 30.04.2014 становить 7 646,95
грн.

Матеріалами справи підтверджується, що
Відповідач в порушення покладеного на
нього законом та Договором обов'язку по
сплаті платежів за Договором не
виконав, в зв'язку з чим заборгованість
Відповідача перед Позивачем станом на
16.06.2014 становить 7 646,95 грн., яку
Відповідачем станом на час прийняття
судового рішення не погашено,
внаслідок чого позовні вимоги
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації «Київреклама»
в частині стягнення основного боргу є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у розмірі 7 646,95
грн.

Крім суми основної заборгованості, за
невиконання договірних зобов'язань за
Договором Позивач просить суд стягнути
з Відповідача 349,29 грн. - пені, 374,95 грн. -
15% річних, 510,80 грн. - інфляційного
збільшення.

Щодо стягнення штрафних санкцій, судом
встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що Відповідач, в порушення умов
Договору, у визначені строки оплату за
право розміщення реклами не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є
вчинене ним правопорушення у
сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарських
санкціїу вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня) яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення
зобов'язання, згідно ст. 611 Цивільного
кодексу України є сплата боржником
неустойки.

Приписами п. 7.2 Договору встановлено, що
Підприємство має право застосувати до
Розповсюджувача за несвоєчасне або
неповне внесення плати - пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка діє
на момент сплати пені, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо внесення
плати за право тимчасового
користування місцями.

Відповідно до п. 6.11 Договору, у разі
прострочення термінів сплати,
визначених Договором, розмір
несплаченої суми плати може
коригуватися з урахуванням штрафів та
пені, відповідно до умов Договору та
чинного законодавства.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті за розміщення ЗР
Відповідач виконав несвоєчасно, він
повинен сплатити Позивачу, крім суми
основного боргу, пеню відповідно до п.
7.2. Договору, розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками Позивача
становить 349,95 грн.

Вимоги Позивача в частині стягнення
пені в сумі 349,95 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що Відповідач
припустився прострочення по сплаті
платежів, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить
суд стягнути на свою користь 15% річних в
розмірі 374,95 грн. та 510,80 грн. збитків від
зміни індексу інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з п. 7.3 Договору, Підприємство
має право додатково нарахувати
боржнику за прострочення внесення
платежів за Право тимчасового
користування, що складає більше одного
місяця штраф в розмірі 15 % простроченої
суми.

Отже, з урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що пунктом 7.3.
Договору сторони узгодили інший розмір
річних, сплата яких передбачена в
порядку 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про задоволення вимог
Позивача щодо стягнення з Відповідача
15% річних в розмірі 374,95 грн. та 510,80 грн.
збитків від зміни індексу інфляції (за
обґрунтованими розрахунками позивача).

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, викладених Позивачем не
надав.

Таким чином, позовні вимоги
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» обґрунтовані та
підлягають задоволенню частково з
урахуванням довідки від 16.06.2014 про
залишкову суму боргу Відповідача.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама»
задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сікма» (02152, м. Київ,
наб. Русанівська, б. 4; ідентифікаційний
код 31107495) з будь-якого рахунку
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду на користь
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» (04070, м. Київ, вул. Боричів
Узвіз, б. 8; ідентифікаційний код 26199714)
заборгованість у розмірі 7 646,95 (сім
тисяч шісот сорок шість) грн. 95 коп.,
пеню у розмірі 349 (триста сорок дев'ять)
грн. 29 коп., 15% річних в розмірі 374 (триста
сімдесят чотири) грн. 95 коп., інфляційне
збільшення 510 (п'ятсот десять) грн. 80 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сікма» (02152, м. Київ,
наб. Русанівська, б. 4; ідентифікаційний
код 31107495) з будь-якого рахунку
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду на користь
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» (04070, м. Київ, вул. Боричів
Узвіз, б. 8; ідентифікаційний код 26199714) 1
441 (одну тисячу чотириста сорок одну)
грн. 37 коп. - судового збору.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

6. Дата складання повного рішення 27.06.2014.

Суддя

А.В.Митрохіна