ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.07.2014 Справа № 920/1163/14

Господарський суд Сумської області у
складі судді Левченка П.І. при
секретарі судового засідання
Чепульській Ю.В. розглянув матеріали
справи № 920/1163/14

за позовом - Сумської міської ради, м.
Суми,

до відповідача - Відкритого
акціонерного товариства «Сумська
кондитерська фабрика», м. Суми,

про внесення змін до договору,

за участю представників:

позивача - Овсієнко Д.Ю. (довіреність №
277/020202-17 від 10.02.2014 року),

відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач у своїй позовній
заяві просить суд вважати укладеними
зміни до договору на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) № 175 від 24 лютого 1997 року
в частині розміру орендної плати, а
саме, - розміру відсотку від
нормативної грошової оцінки землі
шляхом викладення пункту 2.1. договору в
наступній редакції: «Орендна плата на
рік становить 3,0 % від нормативної
грошової оцінки землі. Складовими
частинами розрахунку орендної плати є:
розмір відсотку від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки;
нормативна грошова оцінка землі станом
на момент укладання договору, з
наступним урахуванням щорічної
індексації нормативної грошової
оцінки земель відповідно до
Податкового кодексу України. Орендна
плата вноситься орендарем у грошовій
формі щомісяця протягом 30 календарних
днів, що настають за останнім
календарним днем податкового
(звітного) місяця, на рахунок міського
бюджету м. Суми № 0002, код платежу
13050200. Банк одержувача ГУДКСУ в Сумській
області код 37970593, МФО 837013.».

Відповідач, відповідно до відзиву на
позов, проти задоволення позовних
вимог заперечує посилаючись на
відсутність спору між сторонами та
зазначає, що ВАТ «Сумська кондитерська
фабрика» визнано банкрутом постановою
Господарського суду Сумської області
від 26.05.2011 року, починаючи з цієї дати у
відповідача не виникає будь-яких нових
зобов'язань, крім тих що пов'язані із
здійсненням ліквідаційної процедури.
Нові зобов'язання по сплаті орендної
плати за землю у розмірі 3% від
нормативної грошової оцінки не
пов'язані із здійсненням ліквідаційної
процедури, тому не можуть виникати у
підприємства-банкрута після відкриття
ліквідаційної процедури.

У зв'язку з викладеним відповідач
просить суд відмовити позивачеві у
задоволенні її позову до відповідача
про внесення змін до договору.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 1997 року між Сумською міською
радою та Відкритим акціонерним
товариством «Сумська кондитерська
фабрика» укладено договір оренди
земельної ділянки (далі - договір)
площею 2,57 га для виробництва продуктів
харчування терміном на 25 років,
зареєстрованого Сумському
міськвиконкомі, про що зроблено запис в
книзі записів договорів на право
тимчасового користування землею 20
січня 1998 року за № 175.

Розділом 2 договору передбачено, що
орендна плата за землю вноситься
землекористувачем щорічно у вигляді
орендної плати у розмірі середньої
ставки земельного податку.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
права і обов'язки визначаються за
згодою сторін відповідно до Земельного
кодексу України.

Частиною восьмою статті 93 Земельного
кодексу України визначено, що
відносини пов'язані із орендою землі
регулюються законом.

Статтею 2 Закону України «Про оренду
землі» закріплено, що відносини
пов'язані з орендою землі, регулюються
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим Законом, законами
України, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до них, а
також договором оренди землі.

Статтею 21 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Згідно статті 274 Податкового кодексу
України, ставка податку за земельні
ділянки, нормативну грошову оцінку
яких проведено, встановлюється у
розмірі одного відсотка від їх
нормативної грошової оцінки.

Відповідно до Податкового кодексу
України, річна орендна плата за
земельні ділянки, які перебувають у
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів, розподіляється і
використовується відповідно до
Бюджетного кодексу України (стаття 290
Податкового кодексу України) і не може
бути меншою для інших категорій земель
(від категорій земель
сільськогосподарського призначення) -
трикратного розміру земельного
податку; та не може бути більшою 12% від
нормативної грошової оцінки землі
(стаття 288 Податкового кодексу України).

Таким чином, орендна плата за
договорами оренди землі
несільськогосподарського призначення
не може бути меншою, ніж 3 % та більшою за
12 % від нормативної грошової оцінки
землі.

Зміна розміру коефіцієнту індексації
відбувається щорічно на підставі
статті 289 Податкового кодексу України.
Державний комітет України із земельних
ресурсів щорічно інформує про
індексації нормативної грошової
оцінки земель, де вказує індекси, що
повинні застосовуватись при
обчисленні розміру нормативної
грошової оцінки земель на кожен
поточний рік.

Складовими частинами розрахунку
орендної плати (в тому числі при
щорічній зміні) є розмір відсотку від
нормативної грошової оцінки землі та
сама нормативна грошова оцінка землі.

Отже, відповідно до умов договору, -
орендна плата, а саме: розмір відсотку
від нормативної грошової оцінки землі
та сама нормативна грошова оцінка
землі - підлягають щорічній зміні.

Відповідно до пункту 6.6 рішення
Сумської міської ради від 24.06.2009 року №
2763-МР «Про затвердження розмірів
відсотків від грошової оцінки землі, що
застосовуються для обчислення
орендної плати за користування
земельними ділянками на території м.
Суми», яким затверджено розміри
відсотків від грошової оцінки землі, що
застосовуються для обчислення
орендної плати за оренду земельних
ділянок на території м. Суми, для
користування земельними ділянками з
метою виробництва продуктів
харчування встановлено орендну плату у
розмірі 3,0 % від нормативної грошової
оцінки землі.

Таким чином розмір орендної плати на
рік згідно даного договору та чинного
законодавства України має становити 3,0%
від грошової оцінки землі.

Статтею 142 Конституції України
закріплено, що матеріальною і
фінансовою основою місцевого
самоврядування є рухоме і нерухоме
майно, доходи місцевих бюджетів, земля,
природні ресурси, що є у власності
територіальних громад сіл, селищ, міст.

Таким чином, в діючому законодавстві та
в договорі оренди чітко проглядається
намір законодавця підтверджений
волевиявленням контрагентів при
укладенні договору, забезпечити
відповідність сплачуваної орендної
плати за користування землею в кожному
році поточній вартості земельної
ділянки, встановленій на той момент
законодавством.

На момент укладення договору в 1997 році
сторони визначили орендну плату за
землю у розмірі земельного податку,
тобто у розмірі 1 %. Виконання договору і
користування земельною ділянкою
відповідачем за даним розміром
орендної плати триває. Правовідносини
не припинилися в момент укладання
договору, а відбувається зараз, отже, -
плата за користування землею
здійснюється зараз і застосування
тарифів, ставок, цін, тощо за
користування землею, встановлених на
даний момент цілком відповідає вимогам
чинного законодавства.

Частиною третьою статті 6 Цивільного
кодексу України передбачено, що
сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Статтею 632 Цивільного кодексу України
зміна ціни договору в процесі його
виконання цілком допускається.
Заборонена лише зміна ціни договору,
який повністю виконано.

Відповідно до статті 30 Закону України
«Про оренду землі» зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору
оренди спір вирішується в судовому
порядку .

Рішенням Сумської міської ради від 04
грудня 2013 року № 2870-МР «Про внесення
змін до діючих договорів оренди
земельних ділянок в частині розміру
орендної плати», Сумська міська рада
вирішила запропонувати орендарям,
зазначеним у додатку до даного рішення,
внести зміни до договорів оренди
земельних ділянок у частині розміру
орендної плати згідно з рішенням
Сумської міської ради від 24 червня 2009
року № 2763-МР «Про затвердження
розмірів відсотків від грошової оцінки
землі, що застосовується для
обчислення орендної плати за
користування земельними ділянками на
території м. Суми».

У пункті 2 додатку до рішення Сумської
міської ради від 04.12.2013 року № 2870-МР, в
частині розміру відсотку від
нормативної грошової оцінки
земельної ділянки в м. Суми, пров.
Косівщинський, 23 для визначення (зміни)
орендної плати за земельну ділянку
площею 2,57 га в договорі на право
тимчасового користування землею (в
тому числі на умовах оренди) № 175 від 24
лютого 1997 року відповідачеві
запропоновано збільшити розмір
орендної плати до 3 % від нормативної
грошової оцінки орендованої земельної
ділянки.

Порядок зміни та розірвання
господарських договорів врегульовано
статтею 188 Господарського кодексом
України, за приписами якої, сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

22.01.2014 року на виконання пункту 2
рішення Сумської міської ради від
04.12.2013 року № 2870-МР, Департамент
містобудування та земельних відносин
Сумської міської ради, листом від 22.01.2014
№ 104/11.01-20 звернулось до відповідача з
пропозицією про внесення змін до
договору оренди земельної ділянки у
відповідності до вимог чинного
законодавства та рішень Сумської
міської ради.

Станом на червень 2014 року відповіді на
зазначений лист Сумська міська рада не
отримала.

Вищевикладені обставини свідчать про
те, що сторони не досягли згоди щодо
зміни договору в частині розміру
орендної плати. А тому у позивача
виникло право на звернення до
господарського суду з позовною вимогою
щодо внесення змін до розділу 3
договору оренди земельної ділянки в
частині розміру орендної плати за
землю.

Частиною 4 статті 188 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі
якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Також, згідно статті 11 ГПК України у
разі недосягнення згоди щодо зміни
Договору заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення
господарського суду.

Згідно статті 651 Цивільного кодексу
України, зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Стаття 145 Конституції України прямо
закріплює можливість захисту прав
органів місцевого самоврядування в
судовому порядку.

Згідно з приписами статті 144
Конституції України, органи місцевого
самоврядування, в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території, а тому в разі
прийняття відповідним органом рішення
про внесення змін щодо ставок орендної
плати за земельні ділянки та
затвердження нових коефіцієнтів, які
застосовуються в розрахунку орендної
плати за земельні ділянки, ці обставини
можуть бути не взяті судом до уваги
лише у разі скасування такого рішення
органу місцевого самоврядування в
установленому законом порядку.

У разі прийняття уповноваженим органом
рішення про внесення змін до ставок
орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів, що
використовуються для розрахунку
орендної плати за земельні ділянки,
такі обставини можуть не братися судом
до уваги лише у разі скасування
відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування в установленому
законом порядку. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку (постанова пленуму Вищого
господарського Суду України від 17.05.2011
року № 6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин»).

Рішення Сумської міської ради від
24.06.2009 року № 2763-МР «Про затвердження
розмірів відсотків від грошової оцінки
землі, що застосовуються для
обчислення орендної плати за
користування земельними ділянками на
території м. Суми», рішення від 15.07.2009
року № 2862-МР «Про внесення змін до
рішення Сумської міської ради від
24.06.2009 року № 2763-МР» та рішення від
04.12.2013 року № 2870-МР «Про внесення змін
до діючих договорів оренди земельних
ділянок в частині розміру орендної
плати» діючі, не скасовані та
неоскаржені в судовому порядку.

Отже, установивши, що законодавчо
змінено розмір орендної плати за землю,
про що орендар був повідомлений, але
ухилявся від вчинення дій, спрямованих
на внесення відповідних змін до
договору оренди землі, суди повинні
враховувати вказані нормативні акти
при вирішенні спорів про внесення змін
до договорів у частині зміни орендних
ставок.

Оскільки орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності є регульованою ціною, тому
законодавча зміна мінімального та
граничного розміру цієї плати є
підставою для перегляду розміру
орендної плати, встановленої умовами
договору (постанови Верховного Суду
України від 06.12.2010 № 2-1/10068-2008, від 23.05.2011
№ 7/105-10 (№30/234-09), від 30.05.2011 № 17/299-10, від
04.07.2011 № 41/81).

Господарським судом встановлено, що
відповідно до вимог чинного
законодавства рішеннями Сумської
міської ради правомірно змінено розмір
орендної плати за землю, зокрема, за
земельну ділянку, яку орендує
відповідач за договором на право
тимчасового користування землею (в
тому числі на умовах оренди) № 175 від
24.02.1997 року в м. Суми, пров.
Косівщинський, 23, про що відповідач був
повідомлений і що було підставою для
внесення змін до вищезгаданого
договору, але факту надання
відповідачем згоди на внесення змін до
договору господарським судом не
встановлено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа про
досудове врегулювання спорів)
визначено, що положення частини другої
статті 124 Конституції України стосовно
поширення юрисдикції судів на всі
правовідносини, що виникають у державі,
необхідно розуміти так, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Обрання певного способу захисту, у тому
числі і досудового врегулювання спору,
є правом, а не обов'язком особи, яка
добровільно, виходячи з власних
інтересів, його використовує.

Отже, надсилання відповідачу
пропозицій про внесення змін до
спірного договору оренди є виключно
правом, а не обов'язком позивача.

Тому недотримання позивачем вимог
частини другої статті 188
Господарського кодексу України щодо
обов'язку надсилання іншій стороні
пропозицій про зміну умов договору
оренди земельної ділянки не позбавляє
його права звернутися до суду з позовом
до відповідача про зміну умов договору
за наявності спору, тобто відсутності
згоди на зміну умов договору.

Така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року № 28/5005/640/2012.

Згідно вимог статті 82 Господарського
процесуального кодексу України,
обираючи правову норму, що підлягатиме
застосуванню до спірних правовідносин,
господарський суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, які викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 111-16 цього
Кодексу. Саме з такої підстави
Верховним Судом України прийнято
постанову від 20 листопада 2012 року за
№ 28/5005/640/2012.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 цього ж Кодексу визначено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги визнаються судом правомірними,
обґрунтованими, такими, що повністю
підтверджуються матеріалами справи, а
тому підлягають задоволенню, оскільки
станом на дату судового розгляду
вищевказаний договір не припинений, у
встановленому законодавством порядку
не розірваний, є чинним, земельна
ділянка відповідно до умов договору
використовується відповідачем.

Згідно статті 49 Господарського
прецесуального кодексу України,
витрати позивача по сплаті судового
збору в сумі 1218,00 грн. покладаються на
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 124, 144 Конституції України,
статтями 288, 290 Податкового кодексу
України, статтями 21, 30 Закону України
«Про оренду землі», статтею 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», статтями 32-34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати укладеними зміни до договору
на право тимчасового користування
землею (в тому числі на умовах оренди) №
175 від 24 лютого 1997 року в частині
розміру орендної плати, а саме, -
розміру відсотку від нормативної
грошової оцінки землі шляхом
викладення пункту 2.1. договору в
наступній редакції: «Орендна плата на
рік становить 3,0 % від нормативної
грошової оцінки землі. Складовими
частинами розрахунку орендної плати є:
розмір відсотку від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки;
нормативна грошова оцінка землі станом
на момент укладання договору, з
наступним урахуванням щорічної
індексації нормативної грошової
оцінки земель відповідно до
Податкового кодексу України. Орендна
плата вноситься орендарем у грошовій
формі щомісяця протягом 30 календарних
днів, що настають за останнім
календарним днем податкового
(звітного) місяця, на рахунок міського
бюджету м. Суми № 0002, код платежу
13050200. Банк одержувача ГУДКСУ в Сумській
області код 37970593, МФО 837013.».

3. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Сумська кондитерська
фабрика» (40000, м. Суми, пров.
Косівщинський, 23, Ідентифікаційний код
00379519) на користь Сумської міської ради
(40000, м. Суми, пл. Незалежності, 2,
Ідентифікаційний код 23823253) витрати по
сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 23.07.2014 року.

Суддя П.І. Левченко