ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р.Справа № 915/349/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.

Журавльова
О.О.

(склад судової колегії змінено
відповідно до розпорядження голови
суду від 14.07.2014р. №352)

при секретарі судового засідання
Будному О.В.

за участю представників сторін в
судовому засіданні від 30.07.2014р.:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Білецька О.В., за
довіреністю №1/285 від 14.03.2014р.;

Зарицька О.В., за
довіреністю " 1/946 від 13.08.2013р.;

від прокуратури: Котелевський О.І, за
посвідченням;

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пенобуд"

на рішення господарського суду
Миколаївської області

від 03 червня 2014 року

по справі №915/349/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пенобуд"

до відповідача Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області

за участю Прокуратури Миколаївської
області

про розірвання договору та
відшкодування завданих збитків в сумі
349993,12 грн.

Повна фіксація судового процесу
здійснювалась згідно ст. 129 Конституції
України та ст. 4-4 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 30.07.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 03.06.2014р. по
справі №915/349/14 (головуючий суддя Коваль
С.М.) відмовлено в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пенобуд" до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області
за участю Прокуратури Миколаївської
області з посиланням на те, що при
укладанні спірного договору сторонами
не було досягнуто всіх істотних умов
договору, встановлених законодавством,
а тому наслідки такого недотримання є
визнання спірного договору таким, що є
не укладеним, а тому підстави для
розірвання договору відсутні, наданий
позивачем акт про розірвання договору
в односторонньому порядку та не допуск
ТОВ "Пенобуд" до об'єкту, доданий до
матеріалів не може бути доказом у
розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки
підписаний особою, яка не мала на це
повноважень, щодо стягнення
матеріальних збитків у розмірі 349993,12
грн. суд першої інстанції зазначив, що
витрати, понесені на виконання
договору, не можуть бути включені до
складу збитків, при цьому, місцевим
господарським судом зазначено, що
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пенобуд" подано поза
межами встановленого ЦК України строку
позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду першої інстанції,
до Одеського апеляційного
господарського суду звернулося ТОВ
"Пенобуд" з апеляційною скаргою, в якій
позивач просить скасувати рішення
господарського суду Миколаївської
області від 03.06.2014р. по справі №915/349/14 та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ТОВ
"Пенобуд" у повному обсязі, мотивуючи це
тим, що рішення місцевого
господарського суду не містить
доводів, якими відхилено позицію та
доводи позивача, скаржник зазначає, що
судом першої інстанції неправомірно
застосовано положення ст.267 ЦК України
та неналежним чином надано оцінку
обставинам справи.

11.07.2014р. до Одеського апеляційного
господарського суду від Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області надійшов
відзив на апеляційну скаргу, якими
відповідач не погоджується з доводами
апеляційної скарги, просить залишити
її без задоволення, а оскаржуване
судове рішення без змін.

Представник позивача в судове
засідання 30.07.2014р. не з'явився, про час
та місце розгляду апеляційної скарги
повідомлений належним чином, що
вбачається з рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 16.07.2014р.

Розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги ТОВ "Пенобуд",
заслухавши представників відповідача
та прокуратури, перевіривши
правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставин
справи, застосування господарським
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішення, колегія суддів
Одеського апеляційного господарського
суду вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду залишити без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.06.2006р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Пенобуд" (позивач) та
Управлінням Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області
(відповідач) укладено договір про
будівництво житлового комплексу та
вбудовано-прибудованих приміщень по
вул. Лагерне поле, 5 в м. Миколаєві,
предметом якого є здійснення
будівництва житлових будинків та
вбудовано-прибудованих приміщень зі
всією інженерною та соціальною
інфраструктурою на земельній ділянці
загальною площею 4,7 га, розташованої за
адресою м. Миколаїв, Лагерне поле, 5, а
також виконання повної реконструкції
4-х поверхової будівлі і будівництво
10-ти одноповерхових гаражних боксів за
адресою вул. Знаменська, 6 в м. Миколаєві
(далі - Об'єкт) (п.1.2 договору).

Пунктом 2.3. договору сторони
визначили, що позивач приймає на себе
частину функцій, прав та обов'язків, а
також майна, які йому делегує та
передає відповідач, здійснює
фінансування будівництва об'єкту за
рахунок власних та залучених коштів,
здійснює будівництво об'єкту та
виступає в якості генерального
підрядника по договорах з підрядними
та субпідрядними організаціями.

У відповідності до п. 2.5. договору,
позивач має право до введення об'єкту в
експлуатацію залучати кошти щодо
будівництва будь-якої складової
частини об'єкту на власний розсуд. При
цьому, позивач має право залучати для
виконання своїх зобов'язань за
договором третіх осіб (п. 4.6. договору).

Доповненням № 1 від 28.09.2007р. до
договору від 06.04.2006р. сторонами внесено
зміни до договору, зокрема, п.1.1 було
доповнено словами: «виконати повну
реконструкцію 4-х поверхової будівлі і
побудувати 10 одноповерхових гаражних
боксів за адресою вул. Знаменська,6, м.
Миколаїв», та п.1.2 доповнено словами:
«виконати повну реконструкцію 4-х
поверхової будівлі і побудувати 10
одноповерхових гаражних боків за
адресою вул. Знаменівська,6, м.
Миколаїв».

Як стверджує позивач, підставою для
розірвання договору про будівництво
житлового комплексу та вбудованих
прибудинкових приміщень по вул.
Лагерне поле, 5 від 06.04.2006р. є те, що
відповідач в односторонньому порядку
відмовився від виконання договору, а
будівельні роботи були зупинені, що
підтверджується актом про зупинення
робіт і заборону допуску на об'єкт від
11.01.2008р. (арк.спр. 61) та листуванням між
сторонами.

13.12.2010р. в ході листування відповідач
повідомив позивача про необхідність
надання повного пакету документів, які
б підтверджували обсяги виконаних
робіт та визначення матеріальних
витрат останнього.

Супровідним листом від 21.01.2011р. №21
позивач надав відповідачу повний пакет
запитуваних документів.

Листом №68/24 від 02.02.2011р. відповідач
повідомив, що розглянув наданий пакет
фінансових документів та запропонував
позивачу направити свого представника
для укладання акту звірки.

Листом від 11.05.2011р. №186 позивач
повідомив, що чекає вирішення питання
по розірванню договору та укладання
акту звірки.

21.05.2012р. ТОВ "Пенобуд" направило на
адресу УМВС ще одного листа, в якому
пропонувало розірвати договір і
компенсувати понесені витрати за
договором. Разом з цим листом, на
підтвердження понесених витрат, ТОВ
"Пенобуд" повторно надало до УМВС копії
відповідних документів.

Проте, позивачем було отримано
відповідь відповідача від 18.07.2012р., в
якій останній запропонував позивачу, в
рахунок погашення заборгованості за
договором демонтувати
металопластикові вікна у кількості 84
шт., які були встановлені ще у 2007 році, а
також укласти мирову угоду з
розірвання договору та доповнення №1
до нього від 28.07.2007р.

11.12.2013р. за вих. №114 позивач
направив відповідачу листа з
пропозицією позасудового врегулювання
спору шляхом розірвання договору про
будівництво та відшкодування
понесених витрат, яке залишилось без
належного реагування з боку
відповідача.

Таким чином, позивач вважає, що
своїми діями відповідач завдав йому
збитків, які полягають у витратах,
здійснених позивачем за вищевказаним
договором на загальну суму 349 993,12 грн.

Враховуючи наведене, ТОВ "Пенобуд"
звернулося до господарського суду
Миколаївської області з позовом про
розірвання договору про будівництво
житлового комплексу та
вбудовано-прибудованих приміщень по
вул. Лагерне поле 5 в м. Миколаєві від
06.04.2006 року з доповненням №1 від 28.09.2007
року, укладеного між Управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області та Товариством
з обмеженою відповідальністю "Пенобуд"
та відшкодування збитків в сумі 349993,12
грн.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд дійшов
наступних висновків.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

За положеннями вказаної норми
змістом договору є умови, які сторони
передбачили в угоді та в разі
досягнення сторонами згоди з усіх
істотних умов договору такий правочин
вважається укладеним. До істотних умов
відносяться умови про предмет
договору, умови, які визначені
істотними законом, а також ті умови,
щодо яких сторонами обов'язково
повинна бути досягнута згода.

Як вбачається зі змісту умов
оскаржуваного договору, досягнення та
закріплення істотних умов в самому
договорі від 06.04.2006р. сторонами
здійснено не було, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що
предметом договору є здійснення
будівництва житлових будинків та
вбудовано-прибудованих приміщень зі
всією інженерною та соціальною
інфраструктурою на земельній ділянці
загальною площею 4,7 га, розташованої за
адресою м. Миколаїв, Лагерне поле, 5, а
також виконання повної реконструкції
4-х поверхової будівлі і будівництво
10-ти одноповерхових гаражних боксів за
адресою вул. Знаменська, 6 в м. Миколаєві
(далі - Об'єкт).

При цьому, апеляційний суд зазначає, що
в укладеному між сторонами договорі
відсутні такі істотні умови як ціна і
строк та всупереч вимогам статей 875, 877
ЦК України проектно-кошторисна
документація до цього часу не
розроблена.

Колегія суддів зазначає, що правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення, вважаються неукладеними.

Аналогічна правова позиція викладена у
п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду
України від 06.11.2009 № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання договорів недійсними" та п. 2.6
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 11 "Про деякі питання визнання
правочинів" (господарських договорів)
недійсними".

Дослідивши умови договору про
будівництво житлового комплексу та
вбудовано-прибудованих приміщень по
вул. Лагерне поле 5, в м. Миколаєві від
06.04.2006р. разом із доповненням №1 від
28.09.2007р., укладеного між Управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області та Товариством
з обмеженою відповідальністю "Пенобуд",
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що при
укладанні вищевказаного договору
сторонами не було досягнуто всіх
істотних умов договору, передбачених
законодавством, а тому наслідки такого
недотримання є визнання спірного
договору таким,що є не укладеним, отже,
підстави для розірвання договору
відсутні.

Відповідно до положень ст. 651
Цивільного кодексу України розірвано
може бути лише укладений договір.

Таким чином, неукладений правочин не
створює прав та обов'язків для сторін, а
тому підстави для розірвання договору
від 06.04.2006 року відсутні.

В матеріалах справи наявний акт про
розірвання договору в односторонньому
порядку та не допуск ТОВ "Пенобуд" до
об'єкту будівництва.

Дослідивши вказаний документ, колегія
суддів зазначає, що він не містить
назви відомства, що складає акт, назву
документу, склад комісії, присутніх,
гриф затвердження, дату та номер
складання, при цьому, акт підписаний
особою, яка не мала на це повноважень,
оскільки вказаний акт від 28.01.2008р. було
підписано начальником відділу
капітального будівництва УМВС області
Шутяком С.С., якого призначено на посаду
наказом УМВС №58 лише від 14.04.2008р.

Відтак, вказаний акт не є доказом у
розумінні ст.ст.32034 Господарського
процесуального кодексу України.

Щодо позовної вимоги про
стягнення матеріальних збитків у
розмірі 349993,12 грн. після розірвання
договору, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається із наданих до суду
документів, збитки складаються як із
сум, які підрядник витратив на
проведення проектно-вишукувальних
робіт, виконуючи делеговані замовником
повноваження, так і з частини витрат,
які він витратив для незаконних
будівельних робіт по реконструкції.

Статтею 882 Цивільного Кодексу України
передбачено порядок приймання та
передачі виконаних робіт. Частиною 4
цієї статті визначено, що передача
робіт підрядником та їх прийняття
замовником здійснюється за актом,
підписаним обома сторонами.

Матеріали справи не містять жодних
доказів направлення позивачем на
адресу УМВС України в області актів
форми КБ-2в, отже, відсутні підстави
вважати, що зазначені позивачем роботи
було виконано на користь УМВС України в
області.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено,
що збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки) або доходи, які особа
могла б реально отримати за звичайних
обставин (упущена вигода)

У відповідності до ст. 224 ГК України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення згідно зі
ст. 225 ГК України, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Отже, витрати, понесені на виконання
договору, не можуть бути включені до
складу збитків (ч.4 ст.653 ЦК України).

З наведеного можна зробити висновок
про те, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
наявність підстав для застосування
правових наслідків у вигляді
відшкодування збитків.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду не приймає до
уваги твердження скаржника про те, що
укладений між сторонами договір є
договором про спільну діяльність, тому
слід застосовувати ст.ст. 1141, 1142 ЦК
України, оскільки у своїй позовній
заяві скаржник, як на підставу своїх
позовних вимог, посилався саме на ст.886
ЦК України та 322 ГК України, які
регулюють відносини підряду, при цьому,
відповідно до умов договору, його
предметом є будівництво, а ТОВ "Пенобуд"
є Генпідрядником (п.п. 2.3, 3.2.1 договору).

Як свідчать матеріали справи,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області
подало до місцевого господарського
суду заяву про застосування наслідків
пропуску строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів
справи, право звернення за захистом
інтересів (одночасно початок перебігу
строку позовної давності) у позивача
виникли після того, як було складено
акт про недопуск до будівництва від
11.01.2008р.

Позовна заява надійшла до
господарського суду Миколаївської
області від ТОВ "Пенобуд" у березні 2014
року.

Приймаючи до уваги ст. 253, 254 та ст. 257 ЦК
України відповідач вважає, що позовна
давність позивача за договором сплила
12 січня 2011 року.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Пенобуд"
подано поза межами строку позовної
давності, встановленого ЦК України

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України
якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Беручи до уваги відсутність
обставин, які б перешкоджали ТОВ
"Пенобуд" звернутись до суду з
відповідним позовом про розірвання
договору та стягнення збитків у межах
позовної давності, господарський суд
першої інстанції правомірно приходить
до висновку про відсутність поважних
причин пропуску ТОВ "Пенобуд" позовної
давності.

Враховуючи вищенаведене, Одеський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що рішення
господарського суду Миколаївської
області від 03.06.2014р. по справі №915/349/14
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу ТОВ "Пенобуд" - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

П о с т а н о в и в :

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 03.06.2014р. по
справі №915/349/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний
04.08.2014р.

Головуючий суддя
Савицький Я.Ф.

Суддя
Гладишева
Т.Я.

Суддя
Журавльов О.О.