м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТАНТАЛСГРУП»
про стягнення 51 142, 23 грн.
Суддя Картавцева Ю.В.
Представники сторін:
від позивача Борисюк О.В. -
представник (дов. № 196-7/КР від 08.01.2014 р.)
від відповідача не з'явився
Комунальне підприємство виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» звернулось до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТАНТАЛСГРУП» про
стягнення заборгованості за договором
№ 1269/13 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва від 28.11.2013 р. у розмірі 51 142, 23 грн.
(43 093, 68 грн. - основний борг, 470, 06 грн. -
інфляційні збитки, 6 463, 90 грн. - 15%
штрафу, 183, 86 грн. - 3% річних, 931, 73 грн. -
Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем
зобов'язання з оплати тимчасового
користування місцями для розміщення
рекламних засобів за договором № 1269/13
на право тимчасового користування
місцем (-ями) для розміщення рекламного
(-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва від 28.11.2013 р., внаслідок
чого виникла заборгованість у розмірі
Також позивач просить суд стягнути з
відповідача 470, 06 грн. - інфляційних
збитків, 6 463, 90 грн. - штраф у розмірі 15%
від простроченої суми, 183, 86 грн. - 3%
річних та 931, 73 грн. - пені.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 10.06.2014 р. порушено провадження у
призначено на 07.07.2014 р.
У судове засідання 07.07.2014 р. представник
відповідача не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
За таких обставин, у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представника відповідача,
невиконанням вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі, суд,
відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 28.07.2014р., про що
07.07.2014р. виніс відповідну ухвалу.
У судове засідання 28.07.2014 р. представник
відповідача повторно не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається сторонам за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Поштові відправлення з ухвалами
Господарського суду міста Києва про
порушення провадження у справі №
910/11251/14 від 10.06.2014 р., а також з ухвалою
суду від 07.07.2014 р. були направлені
відповідачу за адресою, вказаною у
позовній заяві (01135, м. Київ, вул.
Золотоустівська, 52), яка відповідає
адресі місцезнаходження відповідача
згідно з інформацією з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Крім того, ухвала Господарського суду
міста Києва від 07.07.2014 р. була також
направлена відповідачу за адресою, яку
позивачем додатково вказано у позовній
заяві (01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал
11/1), яка збігається з адресою, яку
відповідачем зазначено у реквізитах
укладеного між сторонами договору (№
1269/13 від 28.11.2013), з приводу не належного
виконання умов якого і виник даний
спір.

За наведених обставин та з урахуванням
приписів ст. 64 ГПК України, вважається,
що ухвала про порушення провадження у
справі, так само, як і ухвала суду від
07.07.2014р., вручені відповідачу належним
чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо
поважності причин відсутності
відповідача в судових засіданнях 07.07.2014
р. та 28.07.2014 р від останнього до суду не
надходило, вимог ухвал суду
відповідачем не виконано, зокрема
відзив не подано.

Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу та, відповідно до п. 2
ч. 1 названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів. Однак стаття 77
ГПК України встановлює не обов'язок
суду відкласти розгляд справи, а
визначає лише право суду при наявності
зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
відповідача, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК
України.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами, оскільки відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи
відповідачем не подано.

У судовому засіданні 28.07.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2013 р. між Комунальним підприємством
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама» (далі Позивач,
Підприємство) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«ТАНТАЛСГРУП» (далі - Відповідач,
Розповсюджувач) було укладено Договір
№ 1269/13 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва (далі - Договір).

Відповідно до умов даного Договору,
зокрема, п.п. 1.1. за цим Договором на
підставі відповідного наказу
дозвільного органу про встановлення
пріоритету на місце(-я) для розміщення
рекламного(-их) засобу(-ів), дозволу)-ів)
на розміщення зовнішньої реклами на
певний строк та у певному місці,
наданого(-их) на підставі розпорядження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), Розповсюджувачеві
надається право тимчасового
користування місцем(-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу(-ів)
(далі - РЗ), що перебуває(-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва, його районів або
повноваження щодо розпорядження
яким(-и) здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва (далі - Право
тимчасового користування), за умов
повного дотримання Розповсюджувачем
цього Договору та Порядку розміщення
реклами в місті Києві, затвердженого
рішенням Київської міської ради від 22
вересня 2011 року № 37/6253, з наступними
змінами та доповненнями (далі -
Порядок), а Розповсюджувач
зобов'язується користуватися наданим
йому Правом тимчасового користування,
своєчасно та згідно з умовами цього
Договору перераховувати плату за Право
тимчасового користування виключно на
поточний рахунок Підприємства,
належним чином, своєчасно та у повному
обсязі виконувати свої обов'язки за цим
Договором та не зловживати наданими
Розповсюджувачу правами.

У розділі 3 Договору (Адресні програми
та облік місць для розміщення
рекламних засобів), сторони визначили,
що адресні програми на пріоритет - це
перелік місць для розміщення РЗ, на які
за Розповсюджувачем встановлено
пріоритет. Адресна програма на
пріоритет має відображати перелік
місць для розміщення РЗ, на які
встановлено пріоритет, дату та строк
дії пріоритету, відомості про плату за
право тимчасового користування
місцями для розміщення рекламних
засобів за місяць. (п. 3.1. Договору)

Відповідно до п. 3.2. Договору, адресні
програми на Право тимчасового
користування-це перелік місць для
розміщення РЗ, на які Розповсюджувачу
надано дозволи на розміщення РЗ.
Адресна програма на Право тимчасового
користування має відображати перелік
місць для розміщення РЗ, на які
Розповсюджувачу надано дозволи на
розміщення РЗ, вид РЗ, дату початку та
закінчення строку дії дозволу на
розміщення зовнішньої реклами, а також
відомості про плату за право
тимчасового користування місцями для
розміщення рекламних засобів за
місяць, що відповідає виду РЗ та
визначається згідно відповідного
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації).

Згідно п. 3.6 Договору, адресні програми
є невід'ємною частиною цього Договору.
У разі внесення змін до відповідної
адресної програми, Підприємство
оформлює адресну програму в новій
редакції або зміни до відповідної
адресної програми. Розповсюджувач
зобов'язаний підписати відповідну
адресну програму, зміни до неї, що
оформлюються Підприємством на
підставі встановлених пріоритетів,
наданих Розповсюджувачу дозволів,
внесення змін до дозволів або
скасування відповідних пріоритетів та
дозволів, протягом трьох робочих днів з
моменту встановлення відповідних
пріоритетів, надання чи скасування
дозволів на розміщення зовнішньої
реклами чи внесення відповідних змін.

Відповідно до п.п. 5.2.3 та 5.2.4,
Розповсюджувач зобов'язаний не пізніше
25 числа поточного місяця, отримувати та
сплачувати рахунки за Право
тимчасового користування, у тому числі
у разі встановлення пріоритету та у
повному обсязі сплачувати штрафи, пеню,
у разі прострочення Розповсюджувачем
строків (термінів) сплати та порушення
Розповсюджувачем інших умов цього
Договору.

Ціну Договору та плату за право
тимчасового користування, сторонами
визначено у розділі 6 укладеного
Договору.

Так, згідно п.п. 6.1., 6.2., та 6.3. Договору,
сторони домовились, що ціною цього
Договору є плата за Право тимчасового
користування, розрахована згідно вимог
Порядку, цього Договору згідно
встановлених за Розповсюджувачем
пріоритетів та наданих дозволів,
вказаних у відповідних адресних
програмах. Розмір плати за Право
тимчасового користування
встановлюється виконавчим органом
Київської міської ради (Київською
міською державною адміністрацією) та
нараховується Підприємством
відповідно до вимог Порядку та умов
цього Договору. Підставою для
нарахування плати за Право тимчасового
користування місцями та внесення
розповсюджувачем відповідної плати є
рішення дозвільного органу та/або
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) та укладений договір на
право тимчасового користування
місцями.

Відповідно до п. 6.7. Договору,
розрахунковим періодом надання Права
тимчасового користування та
нарахування плати за Право тимчасового
користування є календарний місяць.

Плата за Право тимчасового
користування нараховується
Підприємством щомісячно та
перераховується Розповсюджувачем
зовнішньої реклами не пізніше двадцять
п'ятого числа поточного місяця,
виключно на поточний рахунок
Підприємства, в розмірах, зазначених
Підприємством в рахунках. Факт
неотримання рахунку не звільняє
Розповсюджувача зовнішньої реклами
від здійснення плати за Право
тимчасового користування (п. 6.8
Договору).

Приписами п. 8.1 Договору сторонами
погоджено, що Договір вступає в
юридичну силу з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками та діє щодо кожного місця
розміщення РЗ, протягом строку дії
встановленого пріоритету та/або
дозволу. Припинення пріоритету або
дозволу щодо окремого місця для
розміщення РЗ, у разі наявності у
Розповсюджувача інших діючих
пріоритетів та/або дозволів, не тягне
за собою припинення Договору в цілому.

Як вбачається з матеріалів справи, та
згідно наданих представником позивача
пояснень, на виконання умов Договору
між позивачем та відповідачем
підписано ряд Адресних програм на
пріоритет, зокрема: Адресна програма на
пріоритет № 3 від 02.11.2013р. до Договору
№1269/13; Адресна програма на пріоритет №
4 від 14.02.2014р. до Договору №1269/13; Адресна
програма на пріоритет № 5 від 31.01.2014р. до
Договору №1269/13; Адресна програма на
пріоритет № 6 від 14.02.2014р. до Договору
№1269/13 (копії зазначених адресних
програм містяться в матеріалах справи).

Згідно даних адресних програм, сторони
визначили вид РЗ, місце розміщення
кожного з РЗ, плату за місяць щодо
кожного з них, дату розпорядження про
надання дозволу та дату кінця строку
дії дозволу.

Також, на виконання умов Договору
позивачем виставлялись рахунки на ім'я
відповідача для оплати за надані
позивачем послуги.

Таким чином, позивач свої обов'язки за
Договором виконав в повному обсязі та
належним чином. Доказів іншого суду не
надано, оскільки відповідачем відзиву
на позов та заперечень щодо фактів
викладених позивачем, не подано.

Проте, в порушення умов договору,
відповідач свій обов'язок за договором
не виконав у повному обсязі, коштів за
надані йому послуги згідно Договору не
сплатив. Доказів іншого суду не надано.

Станом на день розгляду справи сума
заборгованості відповідача перед
позивачем за Договором № 1269/13 від
28.11.2013р. складає 43 093, 68 грн., які й
просить стягнути позивач.

Крім суми основної заборгованості
позивач просить суд стягнути з
відповідача 470, 06 грн. - інфляційних
збитків, 6 463, 90 грн. - штрафу у розмірі 15%
від простроченої суми, 183, 86 грн. - 3%
річних та 931, 73 грн. - пені.

Відповідач, у судові засідання не
з'явився, відзиву на позов не надав.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника позивача, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Внаслідок укладення між сторонами
Договору № 1269/13 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, між сторонами виникли цивільні
права і обов'язки.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що укладений між
сторонами правочин за своєю правовою
природою є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини
сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язанням є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 Цивільного кодексу
України).

Таким чином, внаслідок отримання
відповідачем послуг за Договором,
відповідач повинен був здійснити
оплату за отримані послуги, згідно
положень укладеного між сторонами
Договору.

Водночас, як встановлено судом, жодної
оплати відповідачем на виконання умов
Договору як станом на час подання
позову, так і на час розгляду даної
справи, здійснено не було, а тому факт
невиконання відповідачем умов
Договору судом встановлено.

За відсутності доказів зворотного,
несплата вартості наданих послуг
вважається судом невиконанням умов
Договору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача суми заборгованості у
розмірі 43093,68 грн. є обґрунтованими,
доведеними позивачем належними та
допустимими доказами, а тому
підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості,
позивач ставить вимоги про стягнення
пені, що передбачена п. 7.2. Договору,
штрафу згідно п. 7.3 Договору, 3% річних та
інфляційних нарахувань.

Щодо вимоги позивача про стягнення
пені в розмірі 931, 73 грн. суд зазначає
наступне.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу
України пенею визнається неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
договором або законом, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.2 договору
Підприємство має право застосувати до
Розповсюджувача за несвоєчасне або
неповне внесення плати - пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла у термін, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені
складає 931, 73 грн. (розрахунок в
матеріалах справи). Контррозрахунку
суми пені відповідачем суду не надано.

Перевіривши даний розрахунок, суд
зазначає, що розрахунок пені є
обґрунтований, відповідає матеріалам
справи та умовам договору.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення пені у розмірі 931, 73 грн.
підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення
штрафу в розмірі 6 463, 90 грн. суд
зазначає наступне.

Як встановлено сторонами у п. 7.3.
Договору, Підприємство має право
додатково нарахувати боржнику за
прострочення внесення платежів за
Право тимчасового користування, що
складає більше 1 (одного) місяця - штраф
у розмірі 15 (п'ятнадцять) відсотків
простроченої суми.

Судом встановлено порушення
відповідачем умов укладеного між
сторонами договору, зокрема,
невиконання у строк обов'язку
розрахунку за надані позивачем
послуги, що становить більше місяця
щодо кожного з виставлених позивачем
рахунків.

Враховуючи порушення зобов'язання щодо
оплати за надані послуги, беручи до
уваги положення пункту п. 7.3 договору,
перевіривши розрахунок позивача, суд
приходить до висновку, що вимога
позивача про стягнення 6 463, 90 грн.
штрафу є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача
інфляційних збитків та 3% річних суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно з розрахунком позивача розмір
збитків від інфляції становить 470, 06
грн., 3 % річних - 183, 86 грн. (розрахунок
наявний в матеріалах справи).
Контррозрахунку суми інфляційних
збитків та 3% річних відповідачем суду
не надано.

Щодо стягнення з відповідача суми 3%
річних та збитків від інфляції, суд,
перевіривши розрахунок позивача,
вважає його обґрунтованим, а тому
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 470, 06 грн. в якості збитків
від інфляції та 3% річних у розмірі 183, 86
грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм,
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу у розмірі 43 093, 68 грн. а також 470, 06
грн. - інфляційних збитків, 6 463, 90 грн.
-штрафу, 183, 86 грн. - 3% річних та 931, 73 грн. -
пені нормативно та документально
доведені, а тому підлягають
задоволенню. Таким чином, позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем не
надав, у судові засідання не з'явився.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «ТАНТАЛСГРУП» (01135, м.
Київ, вул. Золотоустівська, буд. 52,
ідентифікаційний код 38620485) на користь
комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» (04070, м. Київ, Боричів
Узвіз, 8, ідентифікаційний код 26199714) 43 093
(сорок три тисячі дев'яносто три) грн. 68
коп. основної заборгованості, 931
(дев'ятсот тридцять одну) грн. 73 коп. -
пені, 6463 (шість тисяч чотириста
шістдесят три) грн.. 90 коп. - 15% штрафу, 183
(сто вісімдесят три) грн. 86 коп. - 3%
річних, 470 (чотириста сімдесят) грн. 06
коп. - інфляційних нарахувань та 1827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 29.07.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева