ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014 р.
Справа № 914/2176/14

За позовом: Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради, м.
Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Леана ЛТД»,

м. Львів

про: розірвання договору
купівлі-продажу,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача : Ганусяк О.І. - дов. від 21.05.2014 р.

відповідача: Лопушанський Т.В. - дов. від
26.06.2014 р.

Учасникам судового процесу
роз'яснено права та обов'язки
передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв
про відвід судді не подавалось.
Клопотань про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду
Львівської області поступив позов
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Леана
ЛТД» про розірвання договору
купівлі-продажу об'єкта малої
приватизації способом викупу від 31.07.2013
р. №2833, укладеного між Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Леана
ЛТД». Ухвалою від 20.06.2014 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 03.07.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем умов
укладеного між Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Леана
ЛТД» договору купівлі-продажу об'єкта
малої приватизації способом викупу від
31.07.2013 р. №2833.

Рух справи відображено у відповідних
ухвалах суду, які містяться в
матеріалах справи.

В судове засідання 29.07.2014 р. представник
позивача з'явився, позов підтримав з
підстав викладених у позовній заяві,
вимоги ухвали суду виконав.

В судове засідання 29.07.2014 р. представник
відповідача з'явився, через канцелярію
суду від відповідача поступив відзив
на позовну заяву (вх. №32410/14 від 25.07.2014
року), в якому позовні вимоги заперечує.
В судовому засіданні 29.07.2014 року
просить в позові відмовити із підстав,
викладених у відзиві. Вимоги ухвали
суду виконав.

В судовому засіданні 29.07.2014 р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
оглянувши оригінали документів, суд
встановив:

31.07.2013 року між Управлінням комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради
(продавцем згідно договору) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Леана ЛТД» (покупцем
згідно договору) було укладено договір
купівлі-продажу об'єкта малої
приватизації способом викупу № 2833
(надалі-Договір).

Відповідно до п.1.1 договору продавець
зобов'язується, відповідно до Ухвали
Львівської міської ради від 22.03.2012 року
№ 1349 передати у власність покупцю
нежитлові приміщення першого поверху,
позначені у технічному паспорті
Львівського обласного державного
комунального бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
від 08.11.2002 р. під літерою « 18-3», « 18-4», «
18-5», «18-6», загальною площею 27,7 кв.м., які
розташовані у цегляному будинку
(літера»А-3») за адресою: м. Львів, вул.
Староєврейська, буд. 20 (надалі - Об'єкт
продажу), які належать Територіальній
громаді м. Львова в особі Львівської
міської ради на праві комунальної
власності на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
індексний номер 6637930, виданого Живко
М.О., державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Львівського міського Управління
юстиції Львівської області 22.07.2013 р.
Право власності на нежитлове
приміщення зареєстровано в Державному
реєстрі речових прав відповідно до
Витягу з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (індексний номер 6637933),
виданого Живко М.О. державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції
Львівської області 22.07.201 року, номер
запису про право власності 1764392,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна: 01, а покупець
зобов'язується прийняти зазначені
нежитлові приміщення і сплатити ціну,
відповідно до умов, що визначені у
цьому договорі, та зареєструвати право
власності на вказану будівлю в органах
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно.

Згідно п. 1.6. Зазначений в цьому
Договорі Об'єкт продається за 338 544
(триста тридцять вісім тисяч п'ятсот
сорок чотири) грн. 00 коп., у тому числі
ПДВ - 56 424 (п'ятдесят шість тисяч
чотириста двадцять чотири) грн. 00 коп.

У п.2.1 договору визначено, що покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві 338 544,00
грн., у тому числі ПДВ - 56 424, 00 грн. за
придбаний об'єкт продажу протягом 30
календарних днів з часу нотаріального
посвідчення даного договору.

Датою оплати сторони вважають дату
зарахування повної суми на рахунок
продавця (п.2.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору покупець
зобов'язаний у встановлений цим
договором строк сплатити ціну продажу
об'єкта продажу.

Позивач просить суд розірвати договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень
способом викупу від 31.07.2013 р. №2833,
укладений між сторонами. Підставою
розірвання договору, позивач вважає
порушення відповідачем п.7.2 договору,
відповідно до якого сторони визначили,
що у разі несплати ціни об'єкта продажу
протягом 30 днів з дня нотаріального
посвідчення договору, покупець сплачує
на користь продавця неустойку у
розмірі 20 відсотків ціни продажу
об'єкта. У разі несплати коштів згідно з
договором купівлі-продажу разом з
неустойкою протягом 30 (тридцяти) днів
цей договір підлягає розірванню,
відповідно до п.5 ст. 23 ЗУ «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)».

Заперечуючи позовні вимоги відповідач
посилається на те, що Товариством з
обмеженою відповідальністю «Леана
ЛТД» сплачено ціну об'єкта
купівлі-продажу в повному обсязі
відповідно до умов договору.

Відповідач вказує, що позивач невірно
тлумачить дане положення договору.
Зокрема, що в договорі зазначає, що у
разі несплати коштів згідно з
договором купівлі-продажу разом з
неустойкою протягом наступних 30 днів,
об'єкт продажу повертається продавцю,
договір підлягає розірванню і для
застосування даного положення
необхідна наявність одночасно двох
умов: несплата ціни об'єкта продажу
протягом наступних 30 днів та несплата
неустойки. Період «наступних 30 днів»
про які йдеться у вищевказаному пункті
договору розпочинався 31.08.2013 року по
29.09.2013 року. Тобто для застосування
такого виду відповідальності як
розірвання договору на його думку
потрібно було б, щоб відповідач
протермінував сплату вартості об'єкту
більш як на 60 днів з дня укладення
договору. Однак, позивачем не враховано
факт повної сплати ціни об'єкта продажу
в сумі 338 544,00 грн. 02.09.2013 року.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 35 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року N 20/5 (зі змінами та
доповненнями), нотаріуси посвідчують
правочини, нотаріальне посвідчення
яких передбачено законом, зокрема:
договори про відчуження
(купівля-продаж, міна, дарування,
пожертва, рента, довічне утримання
(догляд), спадковий договір) нерухомого
майна.

Укладений між сторонами договір
купівлі-продажу малої приватизації
шляхом викупу № 2833 від 31.07.2013 року
посвідчено приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 31.07.2013 року та
зареєстровано в реєстрі за № 1408.

Згідно п. 1 ст. 638 ЦК України Договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Стаття 210 Цивільного кодексу України
передбачає, що правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Згідно п.1.3 Договору право власності на
об'єкт продажу переходить до покупця
після сплати у повному обсязі ціни
продажу об'єкта продажу, отримання акта
прийому-передачі об'єкта продажу та
державної реєстрації у встановленому
законом порядку права власності на
придбаний об'єкт.

Відповідно до п.2.1 Договору покупець
зобов'язаний заплатити 338 544 (триста
тридцять вісім тисяч п'ятсот сорок
чотири) грн.. 00 коп., за придбаний об'єкт
продажу протягом 30 (тридцяти)
календарних днів з часу нотаріального
посвідчення даного договору.

Згідно п.2.2 датою оплати розрахунок за
придбаний об'єкт здійснюється
покупцем шляхом безготівкового
перерахування всієї суми зі свого
поточного рахунку №260080595 у ПАТ АКБ
«Львів», адреса: м. Львів, вул. Сербська,
1, МФО 325268, на рахунок продавця №3071
в ГУДКСУ у Львівській області, м. Львів,
вул. К. Левицького, буд. 18, МФО 825014, код
продавця за .

Датою оплати є дата зарахування повної
суми коштів на рахунок продавця.

У п. 7.1 договору сторони визначили, що у
разі несплати ціни об'єкта продажу
протягом 30 днів з дня нотаріального
посвідчення договору, покупець сплачує
на користь продавця неустойку у
розмірі 20 відсотків ціни продажу
об'єкта. У разі несплати коштів згідно з
договором купівлі-продажу разом з
неустойкою протягом 30 (тридцяти) днів
цей договір підлягає розірванню,
відповідно до п.5 ст. 23 ЗУ «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизую)».

Як вбачається із представлених суду
відповідачем доказів, оплата останнім
була здійснена за придбаний об'єкт
продажу 02.09.2013 року, що підтверджується
копією платіжного доручення № 1 на суму
338 544,00 грн.

Підставою розірвання спірного
договору, позивач вважає порушення
відповідачем п.7.2 договору, відповідно
до якого сторони визначили, що у разі
несплати ціни об'єкта продажу протягом
30 днів з дня нотаріального посвідчення
договору, покупець сплачує на користь
продавця неустойку у розмірі 20
відсотків ціни продажу об'єкта. У разі
несплати коштів згідно з договором
купівлі-продажу разом з неустойкою
протягом 30 (тридцяти) днів цей договір
підлягає розірванню, відповідно до п.5
ст. 23 ЗУ «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизую)».

Для застосування даного положення
необхідна наявність одночасно двох
умов: несплата ціни об'єкта продажу
протягом наступних 30 днів та несплата
неустойки. Період «наступних 30 днів»
про які йдеться у вищевказаному пункті
договору розпочинався 31.08.2013 року по
29.09.2013 року. Тобто для застосування
такого виду відповідальності як
розірвання договору потрібно було б,
щоб відповідач протермінував сплату
вартості об'єкту більш як на 60 днів з
дня укладення договору. Однак,
позивачем не враховано факт повної
сплати ціни об'єкта продажу в сумі 338
544,00 грн. 02.09.2013 року, що підтверджується
платіжним дорученням №1, копія якого
міститься в матеріалах справи.

З огляду на вищевказані факти для
правомірності застосування позивачем
такого виду відповідальності, як
розірвання договору, необхідним є
одночасне невиконання відповідачем
таких умов, як несплата ціни об'єкту
продажу і неустойки по 29.09.2013 року.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України однією з
підстав розірвання договору є істотне
порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладені договору
(абзац другий частини другої статті 651
ЦК України).

Тобто йдеться про те таке порушення
договору однією зі сторін, яке тягне
для другою сторони неможливість
досягнення нею цілей договору.

Застосовуючи частину 2 статті 651 ЦК
України суд дійшов висновку, щ о закон
як підставу розірвання договору на
вимогу однієї сторони передбачає не
лише сам по собі факт порушення умов
договору другою стороною, а й
обов'язкову наявність шкоди, завданої
цим порушенням другою стороною.
Істотність порушення визначається
виключно за об'єктивними обставинами,
що склались у сторони, яка вимагає
розірвання договору. Також критерієм
істотного порушення закон визнає
розмір завданої порушення шкоди, який
не дозволяє потерпілій стороні
отримати очікуване при укладені
договору. При цьому йдеться не лише про
грошовий вираз завданої шкоди, прямі
збитки, а й випадки, коли потерпіла
сторона не зможе використати
результати договору.

Оцінка порушення договору як істотного
здійснюється судом відповідно до
критеріїв, що встановлені вказаною
нормою. Оціночне поняття істотності
порушення договору законодавець
розкриває за допомогою іншого
оціночного поняття - «значної міри»
позбавлення сторони того, на що вона
розраховувала при укладені договору.
Це (друге) оціночне поняття значно
звужує сферу огляду суду. Істотність
порушення визначається виключно за
об'єктивними обставинами, що склалися у
сторони , яка вимагає розірвання
договору. В такому випадку вина (як
суб'єктивний чинник) сторони, що
припустилась порушення договору, не
має будь-якого значення і для оцінки
порушення як істотного, і для
виникнення права вимагати розірвання
договору на підставі частини другої
статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення
договору закон визнає розмір завданої
порушенням шкоди, який не дозволяє
потерпілій стороні отримати очікуване
при укладені договору. При цьому
йдеться не лише про грошовий вираз
завданої шкоди, прямі збитки, а й
випадки, коли потерпіла сторона не
зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування
зазначеного положення закону має
співвідношення шкоди з тим, що могла
очікувати від виконання договору
сторона.

Як вбачається із матеріалів справи,
підставою розірвання спірного
договору, позивач вважає порушення
відповідачем істотних умов даного
договору, в зв'язку з чим на підставі ст.
651 ч. 2 ЦК України просить його
розірвати.

Матеріалами даної справи вставлено та
не заперечується сторонами в судовому
засіданні, що відповідач здійснив
сплату ціни об'єкту продажу 02.09.2013 року
платіжним дорученням на суму 338 544,00 грн.
по спірному договору.

Крім того, відповідно по цьому ж
спірному договору №2833 від 31.07.2013 року,
розглядається в господарському суді
Львівської області справа №914/857/14 за
позовом Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Леана ЛТД» про
стягнення 67 708, 80 грн. неустойки, що дає
можливість позивачу отримати
очікуване при укладені спірного
Договору.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги без
підставні і не підлягають до
задоволення.

Судовий збір залишається за позивачем
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення
виготовлено і підписано 01.08.2014 р.

Суддя
Долінська О.З.