ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р.Справа № 922/2239/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання
Трофименко С.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Харків про
стягнення 13463,98 грн. за участю
представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, дов. від 20.06.2014 року

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про
стягнення з відповідача 13463,98 грн. за
договором поставки товару № 129/12 від 03
вересня 2012 року.

Відповідач у судове засідання не
з*явився, у наданій заяві просить
надати час для укладення мирової угоди
з позивачем.

Згідно частини 1 статті 69
Господарського процесуального кодексу
України спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулася до господарського суду
Харківської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 06
червня 2014 року.

Таким чином, з 06 червня 2014 року почався
розгляд справи та почався перебіг двох
місячного строку вирішення спору по
справі, який спливає 06 серпня 2014 року.

Відповідно до частини 3 статті 69
Господарського процесуального кодексу
України у виняткових випадках за
клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи, що перебіг двох місячного
строку вирішення спору по даній справі
закінчився, клопотань про продовження
строку розгляду спору від сторін не
надходило, суд відмовляє відповідачу у
задоволенні заяви про надання часу для
укладення мирової угоди з позивачем та
починає розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримує заявлені позовні
вимоги і просить їх задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з*явився, відзив на позовну заяву та
документи на виконання ухвали суду про
порушення провадження у справі суду не
надав.

Разом з цим, 18 липня 2014 року до суду
повернулася копія судової ухвали про
порушення провадження у справі №
922/2239/14 з поштовою відміткою "за
закінченням терміну зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача:
згідно з наданого витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців № 18858732 від 18
червня 2014 року, місце проживання
відповідача: 61023, АДРЕСА_2, саме на цю
адресу судом надсилались процесуальні
документи, а позивачем - позовна заява.
Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних та фізичних
осіб-підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Як визначено
у пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від 26
грудня 2011 року, особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини 1
статті 64 та статті 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито
всі заходи для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи.

Згідно частини 3 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів, з
огляду на зауваження суду про
можливість розгляду справи за наявними
в ній матеріалами у разі нез'явлення в
засідання суду, які містяться в ухвалах
суду від 23 червня 2014 року та 07 липня 2014
року, приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені
пунктом 4 частини 3 статті 129
Конституції України, статтею 4-3 та
статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає, що господарським судом в межах
наданих йому повноважень сторонам
створені усі належні умови для надання
доказів у справі та є підстави для
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до статті
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення повноважного
представника позивача, судом
встановлено наступне.

03 вересня 2012 року між постачальником -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фієра" та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2
(відповідачем, покупцем) було укладено
договір поставки товарів № 129/12,
відповідно до пункту 1.1 якого
постачальник зобов'язується
передавати у власність покупця, а
покупець в порядку та на умовах,
визначених цим договором,
зобов*язується приймати та оплачувати
товар по асортименту, кількості, ціні
що вказуються в рахунках-фактурах та
видаткових накладних які є невід*ємною
частиною договору.

Згідно умов пункту 2.3. договору
поставки товарів № 129/12 розрахунок між
сторонами проводиться в гривнях на
умовах 100% передплати за кожну партію
товару відповідно до рахунку-фактури,
що передає постачальник, або на інших
умовах, узгоджених сторонами у
додаткових угодах до договору.

На виконання умов договору Товариство
з обмеженою відповідальністю "Фієра"
поставив відповідачу товар на підставі
видаткової накладної № 2621 від 06 серпня
2013 року поставив товару на 56613,98 грн.
Надана накладна підписана обома
сторонами. Підприємство та покупець на
час поставки узгодили оплату товару не
за попередньою оплатою, а на умовах
відстрочки платежу. Фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 поступово сплатила
товар на суму 43150,00 грн., вартість
неоплаченого товару складає суму у
розмірі 13463,98 грн.

02 квітня 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фієра" та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(позивачем) було укладено договір
уступки права вимоги, за умовами якого
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
отримала право стягнути з відповідача
суму наявного боргу.

04 квітня 2014 року відповідач був
повідомлений про заміну кредитора та
про нові реквізити для сплати боргу,
також відповідачу було встановлено
строк для повної сплати боргу до 21
квітня 2014 року.

Станом на сьогоднішній день
заборгованість Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 перед позивачем в
сумі 13463,98 грн. не є сплаченою, що й
стало підставою для звернення
останнього до суду з даним позовом.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття 627
Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 712 Цивільного
кодексу України, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару; договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

Відповідно до статті 694 Цивільного
кодексу України, договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу.

Таким чином, дослідивши умови договору
поставки № 129/12 від 03 вересня 2012 року, на
підставі якого виникло первісне
грошове зобов'язання, суд вважає, що
вказаний договір за своєю правовою
природою є договором купівлі-продажу
та до якого повинні застосовуватись
положення Цивільного кодексу України,
що регулюють загальні умови виконання
зобов'язання, а також положення
параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статей 526 та 525
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(стаття 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, законними,
підтвердженими матеріалами справи і
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору, у разі задоволення позовних
вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 6, 8, 13, 19, 124, 129, Конституції
України, статтями 6, 509, 525, 526, 610, 615, 627, 692,
694, 712 Цивільного кодексу України,
статтями 1, 4, 4-3, 12, 22, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (61103, АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 (61023, АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 13463,98
грн. заборгованості та 1827 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 07.08.2014 р.

Суддя П.В. Хотенець