КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р. Справа№ 910/7881/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Яковлєва М.Л.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Вергелес Д.Є. -
представник за дов. №121 від 31.07.2013р.,

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер-сфера"

на рішення Господарського суду м.
Києва від 28.05.2014 р.

у справі № 910/7881/14 (суддя: Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер-сфера"

до Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Експобанк"

про стягнення боргу, ціна позову 30000
грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтер-сфера" (далі -
позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Експобанк" (далі -
відповідач) про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості у розмірі 30000,00 грн. та
1827,00 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду
міста Києва від 28.05.2014 р. в позові
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтер-сфера"
звернулося з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 28.05.2014р., у справі №910/7881/14,
та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що Господарський суд міста Києва
неповно з'ясував обставини справи,
визнав обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи, неправильно застосував норми
процесуального та матеріального права.

Крім того, апелянт зазначає, що на
момент прийняття рішення суду не було
надано доказів того, що відповідач
надав позивачу послуги з
розрахункового обслуговування та мав
правові підстави 12.06.2013р. списати кошти
за послуги, яких не надавав.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 23.06.2014 р.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтер-сфера" було прийнято до
провадження.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014р. "Про
зміну складу колегії суддів" в зв'язку з
перебуванням суддів Коротун О.М.,
Гаврилюк О.М. у відпустці було доручено
розгляд апеляційної скарги у справі
№910/7881/14 колегії суддів у складі: Сулім
В.В. - головуючий суддя, суддів
Іоннікова І.А., Яковлєв М.Л.

Представник позивача в засідання
Київського апеляційного
господарського суду 23.07.2014р. не
з'явився, був належним чином
повідомлений про місце та час розгляду
апеляційної скарги, що підтверджується
відміткою відділу діловодства на
зворотному боці ухвали Київського
апеляційного господарського суду від
23.06.2014р.

Дана відмітка, за умови, що її
оформлено до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам та іншим учасникам
судового процесу (Інформаційний лист
Вищого господарського суду України від
13.08.2008р. № 01-8/482 «Про деякі питання
застосування норм господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2008 року»).

Крім того, враховуючи, що судом
явка уповноважених представників
сторін в судове засідання обов'язковою
не визнавалася, позивач не скористався
належними йому процесуальними правами
приймати участь в судовому засіданні
23.07.2014р., Київський апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності представника позивача за
наявними в ній матеріалами на підставі
ст. 101 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду міста Києва від 28.05.2014р. підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер-сфера"- без
задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 12.06.2013 р. між
Публічним акціонерним товариством
"Комерційний банк "Експобанк" (банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтер-сфера"
(позичальник) було укладено договір
кредитної лінії № 08/13, (далі - договір)
предметом якого відповідно до умов
договору є зобов'язання відповідача
відкрити позивачу невідновлювальну
кредитну лінію в розмірі 3000000 грн. на
строк до 12.09.2013 р., а останній - повернути
кредит та сплатити за його
користування 23 % річних.

Зазначені обставини
підтверджуються поясненнями
представників сторін, наявною у
матеріалах справи копією кредитного
договору.

Відповідно до умов п.п. 1.1, 3.1
договору банк зобов'язується відкрити
невідновлювальну кредитну лінію і
надає позичальнику на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
використання кредити, загальний розмір
(ліміт) яких не перевищує 3000000,00 грн., а
позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредити в порядку,
строки та на умовах, визначених цим
договором.

Банк відкриває позичальнику
позичковий рахунок для видачі кредитів
та надає позичальнику кредити шляхом
переказу грошей на його поточний
рахунок, відкритий в банку або іншим
шляхом у сумах, що передбачені угодами
сторін цього договору протягом двох
банківських днів після укладення і
підписання відповідної угоди.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції та вбачається з
матеріалів справи, а саме з
меморіальних ордерів №№ авт/326014 від
12.04.2013 р., авт/461668 від 12.09.2013 р., випискою з
рахунку позивача від 27.05.2014 р. (наявні в
матеріалах справи) підтверджується
факт відкриття відповідачем позивачу
позичкового рахунку для видачі
кредитів та зарахування на нього 3000000,00
грн., що в свою чергу свідчить про
належне виконання відповідачем свого
обов'язку з відкриття кредитної лінії.

Згідно п. 3.2 договору позичальник
сплачує банку комісію за розрахункове
обслуговування у розмірі 1 % від суми
ліміту кредитної лінії на рахунок
банку до 14.06.2013 р. включно.

Як вбачається з матеріалів справи
12.06.2013 р. відповідач списав з поточного
рахунку позивача комісію за
розрахункове обслуговування у розмірі
30000 грн.

Відповідно до п. 4.1.2 договору банк
має право здійснювати договірне
списання з рахунків позичальника
грошових коштів, по мірі їх
надходження, для погашення
заборгованості за кредитами,
процентами за користування кредитами,
комісій, неустойки, інших платежів, що
передбачені цим договором.

Тобто, враховуючи що відповідач
виконав умови договору з відкриття
позивачу кредитної лінії, провівши
необхідні розрахункові операції,
останній набув право на одержання
передбаченої п. 3.2 договору комісії за
розрахункове обслуговування.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд не
приймає як належне твердження
скаржника, що на момент прийняття
рішення суду не було надано доказів
того, що відповідач надав позивачу
послуги з розрахункового
обслуговування та мав правові підстави
12.06.2013р. списати кошти за послуги, яких
не надавав.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що той
факт, що позивач не скористався
можливістю одержати суму кредитних
коштів за договором, не спростовує
факту здійснення відповідачем, який
протягом трьох місяців утримував
необхідну для цього суму коштів на
позичковому рахунку, розрахункового
обслуговування позивача.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193
Господарського кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно статті 627 Цивільного
кодексу України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту та інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку.

Доводи апелянта щодо неправильного
застосування норм процесуального та
матеріального права не знайшли свого
підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування чи зміни рішення, в тому
числі, з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
28.05.2014р. у справі №910/7881/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер-сфера" -
задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтер-сфера" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 28.05.2014р. у справі №910/7881/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/7881/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
І.А. Іоннікова

М.Л. Яковлєв