ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2014 р.Справа № 922/1098/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом Маріупольської міської ради
Донецької області, м.Маріуполь до
Приватного АТ "Євроазіатська Пивна
Група", м. Харків про визнання
договору укладеним за участю
представників:

позивача: не з'явився

відповідача: Безцінна О.М., за дов. від
13.06.2014 р.

за відсутності клопотання фіксація
судового процесу технічними засобами
не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Маріупольська міська рада,
звернувся з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Євроазіатська пивна група", в якому
просить суд визнати укладеним з дня
набрання рішенням суду законної сили
договір про пайову участь у розвитку
інфраструктури м. Маріуполь, між
відповідачем та позивачем. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач ухиляється від
укладення відповідного договору, чим,
як зазначає позивач, порушує вимоги ст.
627, 630 ЦК України та приписи Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності".

Розгляд справи неодноразово
відкладався.

В судовому засіданні 02 липня 2014 року
було оголошено перерву до 14 липня 2014
року об 11 години 10 хвилин.

07 липня 2014 року через канцелярію суду
від позивача надійшло клопотання про
збільшення розміру позовних вимог вх.№
444 від 07.07.2014 р., направлене на
електронну пошту суду. Вказане
клопотання суд долучив до матеріалів
справи.

11 липня 2014 року через канцелярію суду
факсом та на електронну пошту суду від
позивача надійшли клопотання про
відкладення розгляду справи вх.№ 23816 та
вх.№ 453 відповідно, які суд долучи в до
матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 02 липня 2014 року позовні
вимоги підтримав в повному обсязі, в
інші судові засідання не з'являвся.

Представник відповідача проти
задоволення позивних вимог
заперечував, посилаючись на те, що
позовні вимоги є передчасними, будь-які
права чи інтереси позивача не порушені,
оскільки визначений чинним
законодавством період для укладення
спірного договору ще не сплинув;
розрахунок пайового внеску здійснено з
порушенням законодавчих актів.

Розглянувши клопотання позивача про
збільшення розміру позовних вимог вх.№
444 від 07.07.2014 р., суд зазначає наступне.

Передбачене ч. 4 ст. 22 ГПК України право
позивача до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних
вимог, може бути реалізовано лише
відносно вимог майнового характеру.

Якщо в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову. (п. 3.11 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Так, враховуючи, що предметом позову у
даній справі є вимоги немайнового
характеру, судом розпочато розгляд
справи по суті, суд не вбачає підстав
для задоволення та прийняття до
розгляду клопотання позивача про
збільшення розміру позовних вимог вх.
№ 444 від 07.07.2014 р., суд залишає вказане
клопотання позивача без розгляду з
приєднанням до матеріалів справи
(підпункт 3.12 пункту 3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18).

Розглянувши клопотання позивача про
відкладення розгляду справи від 11
липня 2014 року вх. № 23816 та вх.№ 453, суд
зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Такими
обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в
засідання представників сторін, інших
учасників судового процесу; 1-1)
виникнення технічних проблем, що
унеможливлюють участь особи у судовому
засіданні в режимі відеоконференції,
за наявності ухвали суду про таку
участь, крім випадків, коли відповідно
до цього Кодексу судове засідання може
відбутися без участі такої особи; 2)
неподання витребуваних доказів; 3)
необхідність витребування нових
доказів; 4) залучення до участі в справі
іншого відповідача, заміна неналежного
відповідача; 5) необхідність заміни
відведеного судді, судового експерта.

Пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

В порушення ст.ст. 32-34 ГПК України
позивачем не доведено його
неспроможності направити в судове
засідання іншого уповноваженого
представника.

Інших підстав для відкладення розгляду
справи суд не вбачає.

З огляду на наведене, враховуючи, що
судом було надано достатньо часу для
підготовки сторонами до судових
засідань, суд відмовляє в задоволенні
клопотання позивача про відкладення
розгляду справи.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 111-10 ГПК
України, відповідно до яких розгляд
справи за відсутності будь-якої із
сторін, не повідомленої належним чином
про час і місце засідання суду, є
безумовною підставою для скасування
рішення місцевого суду, судом
встановлено, що всі учасники судового
процесу є належним чином повідомленими
про дату, час та місце розгляду даної
справи.

Так, відповідно до п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. У разі присутності сторони або
іншого учасника судового процесу в
судовому засіданні протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

Так, процесуальні документи у даній
справі (ухвала суду про порушення
провадження у справі та ухвали про
відкладення розгляду справи)
направлялися всім учасникам судового
процесу, що підтверджується штампом
канцелярії на зворотній стороні
відповідних документів. Протоколи
судових засідань також відображають
явку у судові засідання учасників
судового процесу.

Окрім того, про обізнаність учасників
судового процесу про розгляд даної
справи свідчать також наявні в
матеріалах справи повідомлення про
вручення поштових відправлень (а.с. 58, 59,
87).

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК
та статтею 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Якщо подані
сторонами та іншими учасниками
судового процесу докази є
недостатніми, господарський суд може
за їх клопотанням чи за власною
ініціативою витребувати в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього письмові і речові
докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11
статті 65 ГПК України), притому не лише
від учасників судового процесу, а й від
інших підприємств, установ,
організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні
умови всім учасникам судового процесу
для виконання ними вказаного обов'язку
по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Так, наявні в матеріалах справи ухвали
суду про порушення провадження у
справі та про відкладення розгляду
справи свідчать, що судом було створено
всім учасникам судового процесу
належні умови для доведення останніми
своїх правових позицій, надання ними
доказів, які, на їх думку, є достатніми
для обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Окрім того, судом було
вжито всіх заходів, в межах визначених
чинним законодавством повноважень,
щодо всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи, витребувано в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього докази.

В судовому засіданні 14 липня 2014 року
учасники судового процесу не виявили
наміру подати додаткові докази чи
пояснення по справі в обґрунтування
своїх вимог та заперечень, а матеріали
справи свідчать про достатність
наявних в ній доказів для вставлення в
повному обсязі фактичних обставин
справи.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Маріупольської міської ради
від 21.02.2012 № 6/16-1517 було затверджено
Порядок залучення, розрахунку розміру
і використання коштів пайової участі у
розвитку інфраструктури міста
Маріуполя (далі "Порядок") та форму
примірного договору про пайову участь
у розвитку інфраструктури міста
Маріуполя.

Пунктом 2.1 Порядку замовник, який має
намір щодо забудови земельної ділянки,
розташованої на території міста
Маріуполя, зобов'язаний взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Маріуполя, за
винятком випадків, передбачених п. 2.4
Порядку.

Згідно п. 2.2 Порядку замовником є
фізична або юридична особа, яка має
намір щодо забудови території (однієї
чи декількох земельних ділянок) і
подала в установленому законодавством
порядку відповідну заяву.

Пайова участь у розвитку
інфраструктури міста Маріуполя
полягає у перерахуванні замовником до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію до міського бюджету міста
Маріуполя коштів для створення і
розвитку зазначеної інфраструктури (п.
2.3 Порядку).

Як стверджує позивач, відповідач має
статус замовника в розумінні п. 2.2
Порядку.

Листом від 18.12.2013 р. вих.№ 2005 (а.с. 22)
позивач просив відповідача укладсти
договір про пайову участь у розвитку
інфраструктури міста Маріуполя, надати
необхідну інформацію для укладення
відповідного договору (зокрема, про
замовника, об'єкт будівництва).

До вказаного листа було додано,
зокрема, типовий договір про пайову
участь.

Наявні в матеріалах справи поштові
опис та чек свідчать про направлення
відповідних документів відповідачу 18
грудня 2013 року.

Позивач стверджує, що відповідач
відповіді на пропозиції про укладення
договору не надав, що й зумовило
звернення з відповідним позовом до
суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ГК України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Частиною 1 ст. 641 ЦК України визначено,
що пропозицію укласти договір (оферту)
може зробити кожна із сторін
майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Зі змісту вказаних положень чинного
законодавства вбачається, що першим
кроком у процедурі укладення договору
є направлення оферти у вигляді проекту
договору іншій стороні. Щоб пропозиція
до вступу у договірні відносини
визнавалась офертою, вона повинна
відповідати сукупності ознак: 1) заява
про бажання укласти договір має бути
зроблена рішуче, щоб інша сторона мала
можливість зробити однозначний
висновок про спрямованість волі
оферента на встановлення договірних
зобов'язань; 2) вона повинна містити всі
істотні умови договору; 3) бути
адресованою конкретно визначеній
особі; 4) якщо проект договору викладено
як єдиний документ, він надається іншій
стороні у двох примірниках.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про 1) предмет
договору, 2) умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди. (ч. 1
ст. 638 ЦК України).

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору (ст. 3 ст. 180 ГК України).

Суд дійшов висновку, що позивачем не
дотримано вказаного вище порядку
пред'явлення оферти.

Згідно матеріалів справи та наданих
позивачем пояснень, спірний договір
має письмову форму єдиного та
цілісного документу. Таким чином,
враховуючи наведене вище,
запропонований позивачем проект
договору мав бути направлений
відповідачу у двох примірниках. Втім,
надані позивачем опис вкладення
поштового відправлення та перелік
додатків до листа від 18.12.2013 р. вих.№ 2005
свідчать про направлення відповідачу
лише одного примірника проекту
договору. Направлений позивачем на
адресу відповідача типовий договур
взагалі не заповнений та не підписаний
позимвачем.

З вказаного вище листа від 18.12.2013 р.
вих.№ 2005 (а.с. 22) вбачається, що станом на
направлення відповідачу примірнику
типового договору про пайову участь
позивачу не було відомо про
місцезнаходження відповідача,
кошторисну вартість будівництва тощо.

Відповідно до п. 3.1 Порядку величина
пайової участі замовника у розвитку
інфраструктури міста Маріуполя
визначається у договорі про пайову
участь у розвитку інфраструктури міста
Маріуполя відповідно до встановленого
міською радою розміру пайової участі у
розвитку інфраструктури з урахуванням
загальної кошторисної вартості
будівництва об'єкта, визначеної згідно
державними і будівельними нормами,
стандартами і правилами.

Таким чином, враховуючи, що ціна
спірного договору визначається від
кошторисної вартості об'єкта
будівництва, а станом на 18.12.2013 р.
позивачу відповідна вартість не була
відома, суд дійшов висновку, що
направлений позивачем відповідачу
типовий договір не містив такої
істотної умови, як його ціна.

Окрім того, відсутність у позивача
вказаних вище відомостей свідчить про
відсутність у направленому
відповідачу примірнику типового
договору інших необхідних реквізитів.

Вказані обставини не заперечувались
представником позивача у судовому
засіданні.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку про недотримання позивачем
порядку здійснення оферти на укладення
з відповідачем спірного договору

Враховуючи, що позивачем не було
дотримано процедури направлення
відповідачу проекту договору
(здійснення оферти), не укладення
останнім спірного договору не можна
вважати порушенням немайнового прав та
законного інтересу позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Викладені обставини свідчать про
необґрунтованість, безпідставність та
юридичну неспроможність позиції
позивача про порушення відповідачем
його немайнового права та законного
інтересу на укладення спірного
договору, а від так і про неможливість
задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується положеннями ст. 49
ГПК України та витрати по сплаті
судового збору у даній справі в розмірі
1218,00 грн. покладає на позивача у зв'язку
з відмовою в задоволенні позовних
вимог.

З огляду на наведене, відповідно до
ст.ст. 175, 180-181 ГК України, ст.ст. 16, 638, 641
ЦК України, ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 32-34, 43, 49,
75, 77, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 21.07.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/1098/14