ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" липня 2014 р.Справа № 916/2238/14

Господарський суд Одеської
області у складі:

судді Брагіної Я.В.

секретаря судового засідання Галюк Т.В.

Представники:

від позивача: Довгопола А.Ю. згідно
довіреності від 10.06.2014р.;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Державного підприємства
Міністерства оборони України "Одеський
завод будівельних матеріалів" (м.
Одеса);

до відповідача: Малого підприємства
"Теком" (у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю) (МП "Теком")
(м. Одеса);

про стягнення 109958,46грн.

11.06.2014р. Державне підприємство
Міністерства оборони України "Одеський
завод будівельних матеріалів"
звернулося до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Малого підприємства "Теком" (у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю) (МП "Теком") про
стягнення 109958,46грн.

Ухвалою суду від 11 червня 2014р. за
зазначеним позовом порушено
провадження у справі № 916/2238/14.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позов у повному
обсязі з підстав викладених у позовній
заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про розгляд
справи був повідомлений вчасно і
належним чином за місцем реєстрації,
про що свідчить поштове повідомлення
про вручення ухвали суду.

Отже, відповідач вважається належним
чином повідомленим про дату, час і
місце судового засідання, оскільки до
повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Така правова позиція Вищого
господарського суду України, викладена
у п. 32 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-08/530 від
10.12.09.

Таким чином, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами на підставі
ст.75 ГПК України,

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач Державне підприємство
Міністерства оборони України "Одеський
завод будівельних матеріалів"
обґрунтовує позов видатковими
накладними, наявними в матеріалах
справи (9-30 а.с.) та довіреностями
наявними в матеріалах справи (31-38 а.с.) і
ст. ст. 625, 626 Цивільного кодексу України.

Дійсно, за усною домовленістю між
Державним підприємством Міністерства
оборони України "Одеський завод
будівельних матеріалів" та Малим
підприємством "Теком" позивач поставив
відповідачу товар - залізобетонні
вироби на загальну суму 124583,46грн.

Слід зазначити, що відповідач частково
сплатив заборгованість за отриманий
товар в сумі 14625,00грн., у зв'язку з чим у
останньої залишалась заборгованість
перед позивачем у сумі 109958,46грн.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст.175
Господарського кодексу України.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у томі числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України).

З врахуванням приписів ст.175
Господарського кодексу України,
майново -господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського
кодексу України, господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. При цьому, за
приписами ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

В силу ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу
України, для правочинів (за змістом ч. 2
ст. 202 Цивільного кодексу України,
договір між двома особами є
двостороннім правочином) між
юридичними особами встановлена
письмова форма. Разом з тим, згідно ст.
218 Цивільного кодексу України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсності, крім випадків,
встановлених законом.

Отже, між сторонами виникли
правовідносини за договором поставки.

Згідно ст.265 ГК України, яка
кореспондується із ст.712 ЦК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у встановлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

В силу ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. При
цьому, боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Як свідчать матеріали справи, зокрема
видаткові накладні, наявні в
матеріалах справи (9-30 а.с.) та
довіреності наявні в матеріалах справи
(31-38 а.с.) відповідач отримав товар -
залізобетонні вироби на загальну суму
124583,46грн.

Враховуючи частково сплату за товар в
сумі 14625,00грн., у відповідача Малого
підприємства "Теком" (у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю) (МП "Теком") виникло
грошове зобов'язання перед Державним
підприємством Міністерства оборони
України "Одеський завод будівельних
матеріалів" оплатити вартість
отриманого товару, а саме, отриманні
залізобетонні вироби на загальну суму
109958,46грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу
України передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Отже, відповідач припустився
неналежного виконання прийнятого на
себе зобов'язання, бо не розрахувався
до звернення позивачем з позовом до
суду, за отриманий товар, а саме: не
сплатив заборгованість у сумі 109958,46
грн. за отриманий товар - залізобетонні
вироби.

За приписами ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не спростував, доказів сплати
заборгованості не надав.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку про
задоволення позову, оскільки позов
обґрунтований у відповідності до вимог
чинного законодавства та
підтверджуються належними доказами,
наявними в матеріалах справи.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача, оскільки
останній спонукав позивача звернутись
з позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Малого підприємства
"Теком" (у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю) (МП "Теком")
(65020, м. Одеса, вул. Кузнєчна, 20/22, ) на користь Державного
підприємства Міністерства оборони
України "Одеський завод будівельних
матеріалів" (65039, м. Одеса, 4-й Басейний
провулок, 7, ):

- 109958,46грн. - боргу,

- 2211,77 грн. - витрат, пов'язаних із
сплатою судового збору.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення
підписано 29 липня 2014р.

Суддя
Брагіна Я.В.