ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014 р.
Справа № 914/1911/14

За позовом: Приватного акціонерного
товариства "Київспецтранс", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТІК ЛТД", м.Львів

про: стягнення 15 445 749,68 грн.,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Макушинський М.І. -
представник (довіреність від 07.12.13р.);

від відповідача: Марченко Р.В. -
представник (довіреність від 12.06.14 р.),
Колтик Т.І. - директор

В судовому засіданні 29.07.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть спору:

Позов заявлено Приватним
акціонерним товариством
"Київспецтранс" (м.Київ) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД"
(м.Львів) про стягнення 15 445 749,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем умов
договору оперативного лізингу №505 від
05.05.2008 р.

Ухвалою суду від 04.06.14 року порушено
провадження у справі. Розгляд справи
призначено на 26.06.14р. Вимоги до сторін
по підготовці справи до розгляду в
судовому засіданні висвітлено в
зазначеній ухвалі, в тому числі
визнано обов'язковою участь
повноважних представників сторін в
судове засідання.

Представником позивача надано докази
сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених в
позовній заяві.

Представники відповідача позовні
вимоги заперечили з мотивів, наведених
у відзиві на позовну заяву (вх. № 31966/14
від 23.07.2014 року).

В судовому засіданні 23.07.2014 року судом
оголошено перерву до 29.07.2014 року.

В судове засідання 29.07.2014 року позивач
явку повноважного представника
забезпечив, подав письмові пояснення
по справі ( № 32687/14 від 29.07.2014 року).

Відповідач явку повноважних
представників забезпечив, позов
заперечив.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

5 травня 2008 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД"
(лізингодавцем згідно договору) та
Приватним акціонерним товариством
"Київспецтранс" (лізингоодержувачем
згідно договору) було укладено договір
оперативного лізингу № 505, відповідно
до п.1.1 якоголізингодавець передає, а
лізингоодержувач приймає у
користування, на умовах договору
оперативного лізингу, контейнери
металеві для збирання твердих
побутових відходів, об'ємом 1,1 м.куб., у
кількості 1000 шт., в подальшому
поіменоване "об'єкт лізингу". Вартість
об'єкту лізингу становить 1800000,00 грн..
Об'єкт лізингу є власністю
лізингодавця (п.1.2 договору). Об'єкт
лізингу протягом усього строку дії
договору оперативного лізингу є
власністю лізингодавця (п.3.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, передача
об'єкту лізингу оформляється Актом
прийому - передачі, який підписується
уповноваженими особами
лізингоодержувача і лізингодавця.
Відповідно до п. 4.1 договору, об'єкт
лізингу вважається отриманим
лізингодавцем в користування з моменту
підписання акту приймання-передачі
(п.4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору, термін дії
договору оперативного лізингу
визначається з 05.06.2011 року до повного
фізичного зносу об'єкта лізингу.

Акт приймання - передачі об'єкта
лізингу в матеріалах справи відсутній.

В зв'язку з тим, що відповідачем не
передано позивачу об'єкт лізингу за
вказаним договором, позивач просить
стягнути з відповідача штрафні
санкції, передбачені п.7.5 договору, та
збитки, завдані позивачем відповідачу
у зв'язку з невиконанням умов договору.
Розмір збитків позивач обгрунтовує
укладенням ряду договорів оренди та
лізингу, а також неотриманим прибутком
(втраченою вигодою).

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб`єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час.

Умовами договору лізингу №505 від 05.05.2008
р. передбачено, що термін дії договору
оперативного лізингу визначається з
05.06.2011 р. (п. 4.2 договору), однак термін
виконання лізингодавцем обов'язку щодо
передачі об'єкта лізингу сторонами в
договорі не обумовлено.

В матеріалах справи відсутні докази
звернення позивача до відповідача з
вимогою передати об'єкт лізингу.

Враховуючи наведене, суд вважає що
нарахування позивачем штрафних
санкцій за порушення строку поставки
об'єкта лізингу на підставі п.7.5
договору є безпідставним.

Щодо збитків, понесених внаслідок
укладення договорів оренди та лізингу
контейнерів з іншим суб'єктом
господарської діяльності, та втраченої
вигоди, то такі позовні вимоги не
підлягають до задоволення з огляду на
наступне.

Відшкодування збитків, як один із
способів захисту цивільних, а в даному
випадку господарських, прав та
інтересів особи передбачено ст. 22 ЦК
України та ст. 224 ГК України, за
приписами яких учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Окрім того, цей спосіб захисту має
місце за наявності складу цивільного
(господарського) правопорушення, яке
включає в себе протиправну поведінку
заподіювача шкоди, наявність
негативних наслідків (шкоди), причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та
наслідками, а також вину
правопорушника.

Позивачем не надано доказів того, що
понесені позивачем витрати спричинені
неправомірними діями відповідача. Як
встановлено судом, в матеріалах справи
відсутні докази звернення позивача до
відповідача з вимогою передати об'єкт
лізингу, а тому поведінку відповідача
не можна вважати неправомірною.

Крім того, позивачем не доведено
причинного зв'язку, оскільки укладення
договорів оренди та лізингу з іншим
суб'єктом господарської діяльності не
може пов'язуватись з виконанням чи
невиконанням договору оперативного
лізингу №505 від 05.05.2014 р.

Як вбачається з положення ч. 1 ст. 627 ЦК
України, відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Норми чинного законодавства не містять
обмежень для суб'єкта господарювання
щодо кількості вчинених ним правочинів
та виборі контрагентів.

Зважаючи на викладене, можна
констатувати також про відсутність
вини відповідача.

Відтак, відсутність хоча б одного
елементу складу цивільного
правопорушення є підставою для відмови
в позові про стягнення збитків.

Обгрунтовуючи втрачену вигоду, позивач
стверджує, що з вини відповідача щодо
невиконання умов договору
оперативного лізингу, позивачем не
було отримано прибуток, на який позивач
розраховував у разі виконання
відповідачем своїх зобов'язань.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
жодних дій з метою виконання умов
договору оперативного лізингу №505 від
05.05.2008 р. позивачем вчинено не було.
Докази сплати щомісячних лізингових
платежів, передбачених умовами
договору, в матеріалах справи відсутні,
з вимогою про поставку об'єкта лізингу
позивач до відповідача не звертався.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги необгрунтованими,
безпідставними та такими, що не
підлягають до задоволення.

Судовий збір залишається за позивачем
у відповідності до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись 33, 34,
35, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 01.08.2014 р.

Суддя
Король М.Р.