ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р.Справа № 922/2686/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 7816059,48 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Счаслива Я.О., довіреність
№ 38-1867 від 28.05.2010 року;

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить стягнути з Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" кошти у розмірі 7816059, 48 грн., з
яких: 5746105,67 грн. інфляційних втрат
нарахованих на основний борг, 93431,31 грн.
інфляційних втрат нарахованих на пеню,
1901550,54 грн. 3% річних нарахованих на
основний борг та 74971,96 грн. 3% річних
нарахованих на пеню. В обгрунтування
позовних вимог позивач вказує
невиконання відповідачем рішення суду
від 10.05.2011 року у справі №5023/2408/11, яким
було стягнуто заборгованість за
Договором №06/10-1205-БО-32 від 20.12.2010 року.
Також позивач просить покласти витрати
по сплаті судового збору у розмірі 73080,00
грн. на відповідача.

21 липня 2014 року до канцелярії суду від
позивача по справі надійшла телеграма
за вх. № 24897, в якій позивач просить
відкласти розгляд справи на іншу дату у
зв'язку з неможливістю представника
позивача бути присутнім у призначеному
судовому засіданні.

Відповідач у судовому засіданні 22
липня 2014 року зазначає, що ним не
сплачено суму заборгованості за
природний газ по договору №06/10-1205-БО-32
від 20.12.2010 року та тим самим не виконано
рішення суду від 10.05.2011 року у справі
№5023/2408/11 внаслідок скрутного
фінансового становища підприємства,
однак просять в задоволенні позову про
стягнення нарахованих інфляційних та 3%
річних відмовити.

Розглянувши клопотання позивача про
відкладення розгляду справи, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані користуватися
належними їм процесуальними правами,
виявляти взаємну повагу до прав та
охоронювальних законом інтересів
другої сторони, вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Твердження позивача, викладене у
клопотанні про відкладення розгляду
справи щодо неможливості представника
позивача бути присутнім у судовому
засіданні у зв'язку з відсутністю
коштів на відрядження, суд вважає
необгрунтованим, оскільки позивач не
позбавлений права надавати докази
шляхом поштового пересилання.

На підставі вказаного, суд не вважає
поважними причини викладені у
клопотанні позивача про відкладення
розгляду справи та відмовляє в його
задоволенні.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи в
їх сукупності, надаючи правову оцінку
позовним вимогам, вислухавши пояснення
представника відповідача, суд
встановив наступне.

14 жовтня 2010 року між ДК «Газ України»
(Постачальник) та Комунальним
підприємством "Харківські теплові
мережі" (Покупець) був укладений
договір поставки природного газу №
06/10-1205БО-32 згідно п. 1.1. якого
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язується прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п. 1.2 цього договору. Газ,
що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання. Використання газу
покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору

Відповідно до п. 1.2. постачальник
передає покупцю в період з 01 жовтня 2010
року по 31 грудня 2010 року природний газ
(надалі - газ) з урахуванням вартості
його транспортування в обсязі до 54960
тис. (п'ятдесят чотири мільйона
дев'ятсот шістдесят тисяч) куб. м., в
тому числі по місяцях: жовтень - 12600 тис.
куб. м.; листопад - 16680 тис. куб. м.;
грудень - 25680 тис. куб. м., разом 5496 тис.
куб. м.

ДК "Газ України" свої зобов'язання
згідно даного договору виконала,
передавши Відповідачу протягом
жовтня-грудня 2010 року природний газ, на
загальну суму 118109435,01 грн., що
підтверджується актами прийому -
передачі природного газу.

Відповідно до вимог п. 4.1. договору,
остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання - передачі
природного газу до 20 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

30 березня 2011 року ДК "Газ України"
звернулася до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення боргу та штрафних
санкцій з Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" за
поставлений природний по договору №
06/10-1205БО-32 від 14.10.2010 року.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10.05.2011 у справі
№ 5023/2408/11 позовні вимоги ДК "Газ
України" задоволені, стягнуто з
Комунального підприємства "Харківські
теплові мережі" на користь ДК "Газ
України" 51304514,88 грн. основного боргу,
834208,16 грн. пені, 461740,63 грн. інфляційних
нарахуваннь, 322665,42 грн. три відсотки
річних.

У зв'язку з тим, що відповідач
продовжував невиконувати вказане
рішення ДК "Газ України" подала до суду
позов про донарахування інфляційних
втрат та 3% річних за прострочення
виконання зобов'язання по даному
договору.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 29.04.2013 року у
справі № 922/1421 позов задоволено в
повному обсязі - стягнуто з відповідача
інфляційні витрати та 3% річних за
період з 02.04.2011 року по 29.03.2013 року.

Проте на момент розгляду справи
рішення господарського суду
Харківської області від 10.05.2011 року у
справі № 5023/2408/11 не виконано, у зв'язку з
цим, позивачем нараховано: 5746105,67 грн.
інфляційних втрат та 1901550,54грн. 3%
річних, які нараховані на несплачений
основний борг за період жовтня 2013 року
по травень 2014 року, 93431,31 грн.
інфляційних втрат та 74971,96 грн. 3% річних
нарахованих на пеню за період 30.03.2013
року по 25.06.2014 року.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Наведені норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді 3%
річних та інфляційних втрат виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаних сум 3% річних та
інфляційних втрат, дійшов висновку про
те, що відповідний розрахунок є вірним,
та відповідає нормам чинного
законодавства, а тому суми: 5746105,67 грн.
інфляційних втрат нарахованих на
основний борг, 93431,31 грн. інфляційних
втрат нарахованих на пеню, 1901550,54 грн. 3%
річних нарахованих на основний борг та
74971,96 грн. 3% річних нарахованих на пеню -
підлягають стягненню з відповідача у
повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037,
м.Харків, вул. Доброхотова, 11, ) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" ( 04116, м.
Київ, вул. Шолуденка, 1, ,
р/р 003 у ПАТ Банк "Київська Русь",
МФО 319092)- 5746105,67 грн. інфляційних втрат
нарахованих на основний борг, 93431,31 грн.
інфляційних втрат нарахованих на пеню,
1901550,54 грн. 3% річних нарахованих на
основний борг, 74971,96 грн. 3% річних
нарахованих на пеню, 73080,00 грн. судового
збору.

Видати наказ суду після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.07.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/2686/14