ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"21" липня 2014 р.
Справа № 911/2196/14

за позовом Дочірнього підприємства
Публічного акціонерного товариства
«Київхліб» Білоцерківський
хлібокомбінат», м. Біла Церква

до Управління освіти і науки
Білоцерківської міської ради, м. Біла
Церква

про стягнення 103 673,89 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Тимошенко В.О. предст., дов.
б/н від 26.05.2014р.;

відповідач - Соколюк О.В. предст., дов.
№649 від 18.07.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Дочірнього підприємства Публічного
акціонерного товариства «Київхліб»
Білоцерківський хлібокомбінат» до
Управління освіти і науки
Білоцерківської міської ради про
стягнення 103 673,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
свої зобов'язання за договором про
закупівлю товарів (робіт або послуг) за
державні кошти від 05.02.2013р. № 25 в
частині оплати вартості поставленого
товару.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.06.2014р. порушено
провадження у даній справі, розгляд
справи призначено на 21.07.2014р.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача позов визнав,
але зазначив, що оскільки, Управління
освіти і науки Білоцерківської міської
ради є бюджетною організацією, а коштів
на погашення заборгованості в бюджеті
не передбачено, відповідач на даний час
не має змоги сплатити заборгованість.
Також, відповідач просив, в порядку п. 3
ч. 1 ст. 83 ГПК України, зменшити на 100%
розмір пені, 3% річних та інфляційних.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом у нарадчій кімнаті
за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

21.07.2014р. в судовому засіданні було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення присутніх в судовому
засіданні представників сторін, суд,-

встановив:

05 лютого 2013 року між Управлінням освіти
і науки Білоцерківської міської ради
(Замовник) та Дочірнім підприємством
Публічного акціонерного товариства
«Київхліб» Білоцерківський
хлібокомбінат (Учасник) було укладено
договір про закупівлю товарів (робіт
або послуг) за державні кошти № 25
(договір), відповідно до умов якого,
Учасник зобов'язується у лютому-грудні
2013р. поставити замовникові товари, а
Замовник - прийняти і оплатити такі
товари.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, поставка товару
здійснювалась з відстрочкою платежу за
поставлений товар на 30 календарних
днів, як це передбачено Документацією
конкурсних торгів на закупівлю
хлібобулочних виробів, тістечок та
здобних хлібобулочних виробів.

У п. 1.2. Договору погоджено кількість та
асортимент товару. Пунктом 3.1. Договору
сторонами погоджена загальна ціна
Договору та ціна за одиницю товару.

За словами позивача, він свої умови
договору виконав належним чином та
здійснив поставку товару, що
підтверджується товарно-транспортними
накладними, копії яких наявні у
матеріалах справи.

Проте, як стверджує позивач, відповідач
умови договору виконував неналежним
чином та здійснив лише часткову оплату
отриманого товару, у зв'язку з цим,
станом на 31.05.2014р. за відповідачем
рахувалась заборгованість у розмірі 91
633,62 грн.

В зв'язку з невиконанням відповідачем
умов укладеного договору в частині
повної оплати за поставлений товар,
позивач звернувся з позовом до
відповідача з вимогою про сплату боргу.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини першої
статті 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини другої статті 193
Господарського кодексу України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язань, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання, має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Частиною другою статті 712 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного
кодексу України передбачено: покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене та, оскільки
заборгованість на час прийняття
рішення не погашена, доказів оплати
відповідач до суду не надав, розмір
вказаної заборгованості відповідач
визнав в повному обсязі, вимога про
стягнення з відповідача 91 633,62 грн.
боргу за поставлений товар підлягає
задоволенню.

Крім суми заборгованості позивач також
просить стягнути пеню в розмірі 5 189,50
грн.

У відповідності до статті 547 ЦК України,
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням форми, є нікчемний.

Отже, майнова відповідальність за
невиконання чи неналежне виконання
грошового зобов'язання, тобто
зобов'язання, в силу якого боржник
зобов'язаний сплатити певну грошову
суму за будь-якою цивільно-правовою
угодою, настає відповідно до закону чи
договору у вигляді неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення.

Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» встановлено, що розмір
пені за прострочку платежу повинен
встановлюватися за згодою сторін,
тобто в договорі (стаття 1 Закону).

Судом встановлено, що у договорі про
закупівлю товарів (робіт або послуг) за
державні кошти № 25 від 05.02.2013р. не
передбачена відповідальність
відповідача у вигляді сплати пені за
несвоєчасну оплату поставленого
товару та між сторонами відсутній
окремий договір, яким би вони
передбачили відповідальність за
порушення грошового зобов'язання у
вигляді пені, у зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення 5 189,50 грн. пені,
нарахованої позивачем, задоволенню не
підлягають.

Позивачем також заявлено позовну
вимогу щодо стягнення з відповідача
1035,99 грн. 3% річних та 5814,78 грн.
інфляційних.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши правильність
нарахування 3% річних та інфляційних,
встановив, що розрахунок наданий
позивачем є арифметично вірним, у
зв'язку вимоги щодо стягнення з
відповідача 1035,99 грн. 3% річних та 5814,78
грн. інфляційних підлягають
задоволенню.

Що стосується прохання відповідача
зменшити суму нарахованих позивачем 3%
річних та інфляційних, суд зазначає, що
ст. 83 ГПК та ст. 551 ЦК України
передбачено право суду лише на
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені).

Зважаючи на те, що стягнення 3% річних та
інфляційних, передбачені ст. 625 ЦК
України, є самостійною формою
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошових зобов'язань, а
зменшення його розміру законодавством
не передбачено, клопотання відповідача
задоволенню не підлягає, в зв'язку з чим
з відповідача на користь позивача
підлягають до стягнення 1035,99 грн. 3%
річних та 5814,78 грн. інфляційних.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково та з
відповідача підлягає до стягнення 91
633,62 грн. основного боргу 1035,99 грн. 3%
річних та 5814,78 грн. інфляційних. В іншій
частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судом
покладається на сторін пропорційно
розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління освіти і
науки Білоцерківської міської ради
(09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Шевченка, 122, ) на користь
Дочірнього підприємства Публічного
акціонерного товариства «Київхліб»
Білоцерківський хлібокомбінат», (09117,
Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Голубина, 11, ) - 91 633
(дев'яносто одну тисячу шістсот
тридцять три) грн. 62 коп. боргу, 1035 (одну
тисячу тридцять п'ять) грн. 99 коп. 3%
річних, 5814 (п'ять тисяч вісімсот
чотирнадцять) грн.78 коп. інфляційних та
1969 (одну тисячу дев'ятсот шістдесят
дев'ять) грн. 70 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту
рішення: 30.07.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.