ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р.
Справа № 920/1543/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Павлуненко К.Л. за дорученням
№10 від 15.11.2013 р.

ОСОБА_2- адвокат ордер №18 від
15.01.2014 р.

1-го відповідача - не'зявився

2-го відповідача - не'зявився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№3557С/3-11)
на рішення господарського суду
Сумської області від 31.10.13 у справі №
920/1543/13

за позовом Спільного агрохімічного
підприємства "Родючисть" у формі ТОВ, с.
Склярівка, Сумський район, Сумська
область

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛеСтар" . м. Суми

2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3,
м. Київ

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Спільне агрохімічне
підприємство "Родючисть" у формі ТОВ, с.
Склярівка, Сумський район, Сумська
область, звернувся до господарського
суду Сумської області з позовною
заявою про визнання недійсним договору
про відступлення права вимоги б/н від
20.05.2013 року, укладеного між Товариством
з обмеженою відповідальністю "ЛеСтар"
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3,
на підставі вимог статті 228 Цивільного
кодексу України.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 31 жовтня 2013 року у справі №
920/1543/13 (суддя Лущик М.С) у позові
відмовлено повністю.

Позивач з зазначеним рішенням не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду Сумської
області від 31 жовтня 2013 року у даній
справі скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити визнати недійсним
договір відступлення права вимоги від
20.05.2013р. В обґрунтування викладених
вимог позивач посилається на порушення
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин
справи. При цьому позивач зазначає, що
судом проігноровано ті обставини, що
договір відступлення права вимоги від
20.05.2013 р. оформляє неіснуючий борг,
зважаючи на те, що наявними у справі
копіями звітів про фінансові ТОВ
«Лестар» за 2008-2013 роки підтверджується
відсутність на балансі ТОВ «ЛеСтар»
фінансових та майнових прав, у тому
числі вимоги на момент укладання
договору, що оспорюється, в зв'язку з
чим позивач вважає, що ТОВ «ЛеСтар» не
міг передати те чого сам не мав за
договором від 20.05.2013 р. іншій особі - ФОП
ОСОБА_3. Вказані обставини, на думку
скаржника, свідчать про порушення
судом першої інстанції вимог ст.ст. 203,
215 ЦК України. Також, позивач вважає, що
судом першої інстанції не надано
правової оцінки тому, що право вимоги є
активами юридичної особи і для того,
щоб володіти та передавати такі права
вони мають бути відображені у
бухгалтерському обліку та фінансовій
звітності такої юридичної особи. Крім
того, позивач зазначає про те, що ТОВ
«ЛеСтар» не є кредитором САП
«Родючисть» ТОВ у розумінні ст. 510 ЦК
України, а також на відсутність боргу
станом на дату підписання договору про
відступлення права вимоги від 20.05.2013 р.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЛеСтар" 14.01.14 р. через
канцелярію суду подало відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
відмовити позивачу в задоволені
апеляційної скарги, рішення
господарського суду Сумської області
від 31.10.13 р. залишити без змін. 1-й
відповідач вказує на те, що договір про
відступлення права вимоги від 20.05.2013 р.
укладений у відповідності до вимог
ст.ст. 512, 513, 514, 516 ЦК України за існуючою
заборгованістю, факт наявності якої
підтверджений судовими рішеннями у
справах № 2/61-10 та № 5021/1138/2011.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 15.01.2014 р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 19.02.2014 р.

19.02.14 р. позивачем через канцелярію суду
подане клопотання про призначення по
справі № 920/1543/13 судової економічної
експертизи для з'ясування питання, чи
була наявна кредиторська
заборгованість позивача перед 1-м
відповідачем на час передання її до 2-го
відповідача, оскільки суть посилань
позивача на недійсність спірної угоди
полягає в тому, що за нею передано те,
чого не існувало на балансі 1-го
відповідача. При цьому, докази, які
повинні досліджуватися в цьому випадку
- це форми фінансової звітності № 1
Баланс та форми № 2 - звіт про
результати діяльності по підприємству
- 1. Позивач зазначає, оскільки для
встановлення факту наявності або
відсутності кредиторської
заборгованості в балансі підприємства
потрібні спеціальні фахові знання в
області бухгалтерського обліку, по
даній справі для прийняття всебічного
та обґрунтованого рішення, потрібно
призначити судову економічну
експертизу. Відповідно до Наказу
Мінюсту від від 9 жовтня 1998 року № 53/5
"Про затвердження Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень та
Науково - методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень", одним із видів економічних
експертиз, є експертиза документів
бухгалтерського обліку та звітності.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014 р.
задоволено клопотання позивача про
призначення економічної експертизи.
Призначено по справі № 920/1543/13 судову
економічну експертизу, проведення якої
доручено експертам Харківського НДІ
судових експертиз ім. засл. проф.
М.С.Бокаріуса. На розгляд експерта
поставлено питання, чи підтверджується
наявність заборгованості Спільного
агрохімічного підприємства "Родючисть"
у формі ТОВ, перед Товариством з
обмеженою відповідальністю "ЛеСтар" в
сумі 419036,94 грн. відповідно до
фінансової звітності Товариством з
обмеженою відповідальністю "ЛеСтар" у
2008-2013 роках. Оплату за проведення
експертизи покладено на позивача.
Провадження у справі № 920/1543/13 на час
проведення експертизи зупинено.

01.01.2014 р. на адресу Харківського
апеляційного господарського суду від
Харківського НДІ судових експертиз ім.
засл. проф. М.С.Бокаріуса надійшов
висновок судової економічної
експертизи № 2876 від 20.03.2014 р., в зв'язку з
чим ухвалою суду від 01.04.2014 р.
провадження у справі поновлено та
призначено до розгляду на 16.04.2014 р.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 р. за
клопотанням позивача продовжено строк
розгляду апеляційної скарги на 15 днів,
розгляд справи відкладено на 12.05.2014 р.

06.05.2014 р. 1-й відповідач надав до суду
свої пояснення по справі, в яких виклав
доводи на апеляційну скаргу, а також
зазначив про те, що висновок судової
економічної експертизи № 2876 від 20.03.2014
р. є неналежним доказом, так як
наявність чи відсутність
заборгованості може доводитися лише
первинними документами, та жодна норма
цивільного кодексу не визначає
підставою для визнання договору
недійсним відображення чи
невідображення його змісту в тих чи
інших звітах.

12.05.2014 р. позивач надав письмові
пояснення по справ, в яких зокрема
зазначив про те, що відповідно до
звітів про фінансови результати ТОВ
«ЛеСтар» за період з 2008 по 2013 роки на
балансі 1-го відповідача ніколи не
відображалися фінансові та майнові
права, в тому числі право вимоги до ТОВ
«САП Родючисть», позивач вказує на те,
що наявним у справі висновком
судово-економічної експертизи
встановлено відсутність
документального підтвердження
заборгованості ТОВ «САП Родючисть»
перед ТОВ «ЛеСтар», що на думку
позивача, підтверджує відсутність
права вимоги ТОВ «ЛеСтар» до позивача,
тому спірний договір є таким, що
спрямований на незаконне заволодіння
грошовими коштами в сумі 419036,94 грн. Крім
того, позивач звертає увагу на
невідповідність договору вимогам
ст.ст. 1, 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 21.05.2014 р.

20.05.2014 р. позивач надав додаткові
пояснення по справі, в яких підтвердив
свою позицію щодо відсутності
заборгованості ТОВ «САП Родючисть»
перед ТОВ «ЛеСтар» та зазначив про
невідповідність договору вимогам
ст.ст. 1, 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Позивач також
зазначає, оскільки спірний договір
спрямований на незаконне заволодіння
майном юридичної особи, тому
вважається таким, що порушує публічний
порядок і відповідно до ч. 2 ст. 228 ЦК
України, є нікчемним.

21.05.2014 р. позивач звернувся до суду з
клопотанням про доручення до
матеріалів справи довідки № 212 від
20.05.2014 р. за підписом в.о. директора ТОВ
«САП Родючисть» - М.І.Сніжко про
відсутність в бухгалтерському обліку
ТОВ «САП Родючисть» станом на 01.01.2008 р.
кредиторської заборгованості перед
ТОВ «ЮВС», а також відсутність даних в
бухгалтерському обліку щодо
заборгованості перед ТОВ «Лестар» за
період з 01.01.2008 р. по 13.07.2011 р. Вказана
довідка № 212 від 20.05.2014 р. залучена до
матеріалів справи.

1-й відповідач, ТОВ «ЛеСтар», в
призначене судове засідання 21.05.2014 р.
свого представника не направив, про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується матеріалами справи.

2-й відповідач, Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3, м. Київ, відзив на
апеляційну скаргу не надав, своїм
правом на участь при розгляді
апеляційної скарги не скористався, про
причини неявки суд не повідомив, про
час та місце розгляду справи 2-й
відповідач був повідомлений належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення учасників
судового процесу про час та місце
розгляду справи, колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу без
участі представників відповідачів за
наявними у ній матеріалами у
відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
докази по справі на їх підтвердження,
їх юридичну оцінку та доводи
апеляційної скарги в межах вимог,
передбачених статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України,
заслухавши пояснення уповноважених
представників позивача, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, позивач
звернувся до господарського суду з
позовною заявою про визнання недійсним
договору про відступлення права вимоги
б/н від 20.05.2013 р., який укладено між ТОВ
«ЛеСтар» та ФОП ОСОБА_3, відповідно до
умов якого первісний кредитор (ТОВ
«ЛеСтра») передає, а новий кредитор (ФОП
ОСОБА_3.) приймає на себе право вимоги,
що належить первісному кредиторові, і
стає кредитором за наказом
господарського суду Сумської області
від 06.09.2011 р. № 5021/1138/2011 на підставі
рішення господарського суду Сумської
області від 13.07.2011 р. № 5021/1138/2011, щодо
зобов'язання ТОВ «САП Родючисть» в
розмірі 419036,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані том, що
вказаний договір порушує права та
інтереси позивача, та укладений з
порушенням вимог законодавства щодо
дійсності правочинів і підлягає
визнанню недійсним, а також тим, що в
супереч підпункту 3.2 пункту 3 договору
про відступлення права вимоги б/н від
20.05.2013 р. ТОВ «САП Родючисть» не
повідомило про зміну кредитора. Також,
позивач вказує на те, що 2-й відповідач
передав відповідно до даного договору
новому кредитору - 1-му відповідачу
право вимоги боргу, який на час
передання вже не існував, що
підтверджується актом звірки
розрахунків за період з 01.01.2007 р. по
06.11.2007 р., який підписано між позивачем
та ТОВ «ЮВС» станом на 07.11.2007 р. та
заявою про зарахування зустрічних
однорідних вимог № 231 від 03.07.2008 р. Позов
обґрунтований посиланням на положення
ст. 228 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи даний господарський спір суд
першої інстанції виходив з дослідження
обставин за якими встановив, що ТОВ
«САП Родючисть» отримало у ТОВ «ЮВС»
(первісний кредитор)
товарно-матеріальні цінності на
загальну суму 414654,40 грн. на підставі
видаткових накладних: ВН № ЮВ-0000676 від
20.04.2007 р. на суму 28899,00 грн.; ВН № ЮВ-0000851
від 30.04.2007 р. на суму 62049,00 грн.; ВН №
ЮВ-0000837 від 01.05.2007 р. на суму 31000,00 грн.; ВН
№ ЮВ-0000850 від 08.05.2007 р. на суму 27165,40 грн.;
ВН № ЮВ-0000938 від 15.05.2007 р. на суму 36271,60
грн.; ВН № ЮВ-0001100 від 25.05.2007 р. на суму
29269,40 грн.; ВН № ЮВ-0002487 від 29.10.2007 р. на
суму 120000,00 грн.; ВН № ЮВ-0003416 від 27.12.2007 р.
на суму 80000,00 грн.

10.01.2008 р. між ТОВ «ЮВС» та ТОВ «ЛеСтар»
укладено договір відступлення права
вимоги від 10.01.2008 р., за яким первісний
кредитор ТОВ «ЮВС» передав ТОВ
«ЛеСтар» право вимоги по зазначеним
вище видатковим накладним на суму 414654,40
грн. основного боргу та неустойки
(штрафу, пені, індексу інфляції і т.д.) та
інших платежів передбачених діючим
законодавством. На підставі чого
відповідно до акту приймання-передачі
документів по договору про
відступлення права вимоги від 10.01.2008 р.
первісний кредитор передав новому
кредитору оригінали зазначених вище
видаткових накладних та доручень до
них.

Також, судом першої інстанції прийнято
до уваги, що рішенням господарського
суду Сумської області від 13.07.2011 р. у
справі № 5021/1138/2011, залишеним без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 13.07.2012 р., позов ТОВ «ЛеСтра»
про стягнення з ТОВ «САП Родючисть»
414654,40 грн. заборгованості за
вищевказаними видатковими накладними
та за договором про відступлення права
вимоги від 10.01.2008 р. задоволено повністю
та стягнуто з останнього на користь ТОВ
«ЛеСтар» 414654,40 грн. боргу.

З матеріалів справи вбачається, що
20.05.2013 р. між ТОВ «Лестар» та ФОП ОСОБА_3
укладено договір про уступку права
вимоги, відповідно до умов якого
первісний кредитор (ТОВ «ЛеСтра»)
передає, а новий кредитор (ФОП ОСОБА_3.)
приймає на себе право вимоги, що
належить первісному кредиторові, і
стає кредитором за наказом
господарського суду Сумської області
від 06.09.2011 р. № 5021/1138/2011 на підставі
рішення господарського суду Сумської
області від 13.07.2011 р. № 5021/1138/2011, щодо
зобов'язання ТОВ «САП Родючисть» в
розмірі 419036,94 грн.

Ухвалою від 17.06.2013 р. у справі № 5021/1138/2011
господарський суд замінив позивача з
ТОВ «Лестар» правонаступником - ФОП
ОСОБА_6

Таким чином, зважаючи на те, що судовими
рішеннями у справах № 5021/1138/2011 та № 2/61-10
встановлена наявність заборгованості
позивача по вищевказаним видатковим
накладним, останній не надав доказів її
погашення, суд першої інстанції вважав,
що договір, дійсність якого є предметом
спору, ніяким чином не порушує права
позивача, оскільки спірний договір
спрямований тільки на заміну особи,
перед якою існуватиме обов'язок
боржника. До того ж, судом зазначено про
те, що норми ст. 516 Цивільного кодексу
України не передбачають отримання
згоди боржника на заміну кредитора у
зобов'язанні, якщо інше не встановлено
договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції відмовив в задоволенні
позову про визнання недійсним договору
про уступку права вимоги від 20.05.2013 р.,
укладеним між ТОВ «ЛеСтар» та ФОП
ОСОБА_3

Проте, колегія суддів не погоджується з
даними висновками місцевого
господарського суду.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012р. «Про судове рішення»,
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого:

чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються;

чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин;

яка правова кваліфікація відносин
сторін, виходячи з фактів, установлених
у процесі розгляду справи, та яка
правова норма підлягає застосуванню
для вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4 ГПК господарський суд у
прийнятті судового рішення керується
(та відповідно зазначає у ньому) не лише
тими законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

Згідно до п.4 Пленуму, відхиляючи
будь-які доводи сторін чи спростовуючи
подані стороною докази, господарські
суди повинні у мотивувальній частині
рішення навести правове обґрунтування
і ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом. Викладення у

рішенні лише доводів та доказів
сторони, на користь якої приймається
рішення, є порушенням вимог статті 42
ГПК України щодо рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом.

Колегія суддів вважає, що в даному
випадку судом першої інстанції не
надано належної оцінки наявним у
справі доказам в їх сукупності, зокрема
фінансовим звітам ТОВ «ЛеСтар» за
2008-2013 роки, на які позивач посилався, як
на доказ фактичного відображення у
балансі юридичної особи отримання та
передачі права грошової вимоги за
спірним договором, та які були
витребувані ухвалою суду від 23.09.2013 р. у
Головного управління статистики у
Сумській області. Отже, вирішуючи даний
господарський спір, суд першої
інстанції надав перевагу позиції 1-го
відповідача, яку було покладено в
основу рішення, без належної правової
оцінки позиції позивача та наявних у
справі доказів, а також не звернув
уваги на правові підстави недійсності
спірного договору, з яких позивачем
заявлено даний позов. При цьому,
місцевий господарський суд фактично
ухилився від дослідження обставин
справи і обмежився посиланням на
раніше прийняті рішення по справам із
зовсім іншим предметом дослідження, у
яких ФОП ОСОБА_3 участі не приймав і
договір відступлення права вимоги від
20.05.2013 р. не існував на момент вирішення
вказаних судових рішень.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила, що
предметом даного господарського спору
є вимога позивача про визнання
недійсним договору про відступлення
права вимоги б/н від 20.05.2013 р., який
укладено між ТОВ «ЛеСтар» та ФОП
ОСОБА_3, відповідно до умов якого
первісний кредитор (ТОВ «ЛеСтра»)
передає, а новий кредитор (ФОП ОСОБА_3.)
приймає на себе право вимоги, що
належить первісному кредиторові, і
стає кредитором за наказом
господарського суду Сумської області
від 06.09.2011 р. № 5021/1138/2011 на підставі
рішення господарського суду Сумської
області від 13.07.2011 р. № 5021/1138/2011, щодо
зобов'язання ТОВ «САП Родючисть» в
розмірі 419036,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вказаний договір порушує права та
інтереси позивача, та укладений з
порушенням вимог законодавства щодо
дійсності правочинів і підлягає
визнанню недійсним на підставі ст. 228
Цивільного кодексу України, як
фіктивний правочин.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів встановила, що предметом
спірного договору про відступлення
вимоги від 20.05.2013 р. є право вимоги, що
передається від первісного кредитора
(ТОВ «ЛеСтар») до нового кредитора (ФОП
ОСОБА_3.) щодо зобов'язання ТОВ «САП
Родючисть в розмірі 419036,94 грн.

По суті предметом доказування у даній
справі є спір про те, чи існує
кредиторська заборгованість позивача
перед 1-м відповідачем на час передання
її 2-му відповідачу, оскільки суть
посилань позивача на недійсність
спірної угоди полягає в тому, що за ній
передано то, чого не існувало на
балансі 1-го відповідача.

Зважаючи на те, що право вимоги є
активами юридичної особи і для того щоб
володіти та передавати такі права вони
мають бути відображені
бухгалтерському обліку та фінансовій
звітності такої юридичної особи.

Так, відповідно до ч. І ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», активи
- ресурси, контрольовані підприємством
у результаті минулих подій,
використання яких, як очікується,
приведе до отримання економічних вигод
у майбутньому.

Згідно ч.5. ст. 9 вказаного Закону
господарські операції повинні бути
відображені в облікових регістрах у
тому звітному періоді, в якому вони
були здійснені.

Відповідно до ст. 139 ГК України майном є
сукупність речей та інших цінностей
(включаючи нематеріальні активи), які
мають вартісне визначення,
виробляються чи використовуються у
діяльності суб'єктів господарювання та
відображаються в їх балансі або
враховуються в інших передбачених
законом формах обліку майна цих
суб'єктів.

Ст.1 Закону «Про бухгалтерські облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що бухгалтерський облік -
процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень; фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період;
користувачі фінансової звітності (далі
-користувачі) - фізичні або юридичні
особи, які потребують інформації про
діяльність підприємства для прийняття
рішень.

Дослідивши фінансові звіти про
фінансові результати ТОВ «ЛеСтар» за
період з 2008 р. по 2013 р., колегія суддів
констатує, що на балансі відповідача не
відображено фінансові та майнові
права, в тому числі право вимоги до ТОВ
«САП Родючисть». Також проведеною у
даній справі судовою економічною
експертизою, а саме висновком № 2876 від
20.03.2014 р. встановлено відсутність
документального підтвердження
заборгованості ТОВ «САП Родючисть»
перед ТОВ «ЛеСтар».

Колегія суддів також зазначає, що ТОВ
«ЛеСтар» жодним чином не спростовано
факту відсутності на балансі
відповідача право вимоги до ТОВ «САП
Родючисть», а також не надано до суду
доказів здійснення оплати придбаного
права за цим договором, оскільки докази
перерахування коштів на рахунок ТОВ
«ЮВС» відповідачем - ТОВ «ЛеСтар» в
матеріалах справи відсутні і таких
доказів до суду надано не було. Вказані
факти свідчать про те, що ТОВ «ЛеСтар»
фактично не отримав право вимоги за цим
договором.

З наданих до матеріалів справи №
920/1543/13 органами статистики копії
фінансових звітів та звітів про
фінансові результати ТОВ «ЛеСтар» за
2008-2013 роки вбачається, що ТОВ «ЛеСтар»
ніколи не ставив на свій баланс
фінансові та майнові права у тому числі
права вимоги від позивача, і відповідно
підписуючи договір відступлення права
вимоги від 20.05.2013 р з ФОП ОСОБА_3 вчинив
це без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювались цим
договором, оскільки фактично не
прийняв і не поставив собі на баланс
право вимоги.

З вищенаведеного вбачається, що так як
права вимоги у ТОВ «ЛеСтар» до позивача
фактично не існує, то даний договір
відступлення права вимоги, укладений
між ТОВ «ЛеСтар» та ФОП ОСОБА_3 від
20.05.2013 р., є фіктивним.

Відповідно до п. 2.9. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними», на підставі статті 215 ЦК
України недійсними можуть визнаватися
не лише правочини, які не відповідають
цьому Кодексу, а й такі, що порушують
вимоги інших законодавчих актів
України, указів Президента України,
постанов Кабінету Міністрів України,
інших нормативно-правових актів,
виданих державними органами, у тому
числі відомчих, зареєстрованих у
встановленому порядку.

Договір про відступлення права вимоги
від 20.05.2013 р., укладений між ТОВ «ЛеСтар»
та ФОП ОСОБА_3 порушує законні права та
інтереси позивача, оскільки є
фіктивним та спрямований на незаконне
заволодіння грошовими коштами у сумі
419036,94 грн., що належать ТОВ «САП
Родючисть».

Частиною 1 ст. 215 ЦК України,
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України,
передбачено, що якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Частина 1 ст. 203 ЦК України визначає, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (на що посилається позивач в
обґрунтування своїх вимог).

Відповідно до ст. 234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. (ч. 2 ст. 234 ЦК України).

Таким чином, є всі підстави вважати, що
договір про відступлення права вимоги,
укладений між ТОВ «ЛеСтар» та ФОП
ОСОБА_3 20.05.2013 року, є фіктивним, тобто не
спрямований на створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином.

Слід зазначити, що у відповідності до
ст. 15, 16 ЦК України визнання правочину
недійсним є одним із способів захисту
цивільного права та інтересу у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Аналогічно ст.20 ГК України
передбачає можливість визнання
недійсними господарських угод з
підстав, передбачених законом з метою
захисту прав і законних інтересів
суб'єкта господарювання.

Отже, господарський договір, в тому
числі спірний договір може бути
визнаний за наявності двох умов: перша
це порушення ним прав та/або
охоронюваних законом інтересів
позивача; друга це наявність
передбачених законом підстав для
визнання договору недійсним.

В даному випадку позивачем доведено, як
факт порушення прав та законних
інтересів ТОВ «САП Родючисть» спірним
правочином, так і наявність
передбачених законом підстав для
визнання спірного договору недійсним,
що свідчить про обґрунтованість
позовних вимог.

З урахуванням викладених обставин,
колегія суддів дійшла висновку про
задоволення апеляційної скарги
позивача в зв'язку з її документальною
та матеріальною обг'рунтованістю та
наявністю фактів для скасування
рішення господарського суду Сумської
області від 31.10.2013 у справі № 920/1543/13 з
прийняттям нового рішення про
задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п.1,4 ч.1 ст.
104 ст. ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Спільного
агрохімічного підприємства "Родючисть"
у формі ТОВ, с. Склярівка, Сумський
район, Сумська область задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської
області від 31 жовтня 2013 року у справі №
920/1543/13 скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним договір про
відступлення права вимоги від 20.05.2013
року, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЛеСтар»
та Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_3, м. Київ

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛеСтар» (40009, м. Суми,
вул. Білопільське шосе, 24, ) на користь Спільного
агрохімічного підприємства
«Родючисть» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю (42302,
Сумська область, Сумський район, с.
Склярівка, вул. Молодіжна, 1, ) витрати по сплаті судового збору
за подання позовної заяви в розмірі
1147,00 грн., витрати по сплаті судового
збору за розгляд апеляційної скарги в
розмірі 573,50 грн. та 5920,00 грн. витрат за
проведення експертизи.

Доручити господарському суду Сумської
області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.

Повний текст постанови складено та
підписано 26.05.14 р.