ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2014 р.
Справа № 914/1948/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
Торгівельно-виробнича компанія
«Львівхолод», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оланта», м.Львів

про стягнення 520 178 грн. 08 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Cекретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Зазуляк А.М., представник
(довіреність №122 від 14.01.2014р.);

від відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою
відповідальністю
Торгівельно-виробнича компанія
«Львівхолод», м. Львів звернулося до
Господарського суду Львівської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Оланта»,
м.Львів про стягнення 520 178 грн. 08 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 04.06.2014р.
призначив розгляд справи на 16.06.2014 р.
Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалі суду.

В судових засіданнях представник
позивача позов підтримав, просив
задоволити з підстав, викладених у
позовній заяві. З приводу заявленого
позову пояснив, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір, на
виконання умов якого позивач здійснив
передоплату за поставку товару, на
загальну суму 500 000 грн. 00 коп. Однак,
відповідач оплачений товар не
поставив, грошові кошти не повернув.
Відтак, просив стягнути з відповідача
500000грн. 00 коп. попередньої оплати, 20 178
грн. 08 коп. 3% річних за користування
чужими коштами та судові витрати.

Відповідач в судове засідання явку
представника не забезпечив, проти
позову не заперечив, доказів погашення
заборгованості не надав, вимог ухвали
суду від 04.06.2014 р. не виконав,
повідомлення про дату, час та місце
розгляду справи надсилалися на адресу,
вказану позовній заяві та в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що згідно
ст. 64 ГПК України є врученням належним
чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. Проаналізувавши зібрані
по справі докази, суд дійшов висновку
про достатність матеріалів справи для
її розгляду по суті за відсутності
представника відповідача та його
відзиву на позовну заяву.

Представнику сторони роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
сторони, суд встановив наступне.

11 травня 2012 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Оланта»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
Торгівельно-виробнича компанія
«Львівхолод» (покупець) було укладено
договір постачання №1105/1/1373.

За цим договором постачальник
(відповідач) зобов'язувався поставити
підібрану покупцем (позивачем)
продукцію на загальну суму 500 000 грн.
00коп. Покупець зобов'язувався прийняти
і оплатити постачальнику вартість
товару в порядку та в терміни,
передбачені договором.

Відповідно до п. 4.1. договору форма
оплати - попередня оплата.

На виконання умов договору позивач
здійснив передоплату в розмірі 500000грн.
00 коп., що підтверджується платіжними
дорученнями №12243 від 11.05.2012 р.

Згідно п. 2.1 договору постачальник
здійснює відпуск товарів покупцю у
місячний термін з моменту отримання
коштів в кількості та за цінами,
зазначеними в товарно-транспортних
накладних.

У зв'язку з простроченням поставки,
позивач надіслав відповідачу
лист-вимогу за вих. №1960 від 08.05.2014 р., в
якій просив повернути суму сплачених
коштів у розмірі 500 000 грн. 00 коп.
протягом семи днів. Вказана вимога
залишена відповідачем без розгляду та
задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи,
пояснень представника сторони,
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо поставки оплаченого
товару не виконав, на дату розгляду
справи в суді докази поставки товару
відповідачем позивачу відсутні,
сплачена суму грошових коштів позивачу
не повернута.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо
внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 615 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання однією
стороною друга сторона має право
частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання. Внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання частково або у
повному обсязі відповідно змінюються
умови зобов'язання або воно
припиняється.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми
сплачених коштів.

Згідно ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем
правомірно нараховано та заявлено до
стягнення 3% річних за користування
чужими коштами в сумі 20178грн. 08 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 500 000 грн. 00 коп. попередньої
оплати, 20 178 грн. 08 коп. 3% річних
обґрунтовані поданими доказами та
підлягають до задоволення повністю.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
судові витрати по розгляду справи
відповідно до ст. 49 ГПК України
необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 16, 509, 526, 530, 599, 611, 612, 615, 625, 626, 693 ЦК
України, ст.ст. 193 ГК України та ст.ст. 4,
33, 34, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Оланта»,
м.Львів, вул. Тернопільська, 42
(ідентифікаційний код 30650355) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
Торгівельно-виробнича компанія
«Львівхолод», м. Львів, вул. Угорська, 22
(ідентифікаційний код 01553681) 500000грн. 00
коп. попередньої оплати, 20 178 грн. 08 коп.
3% річних, 10403грн. 56 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 24.07.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 28.07.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.