м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7321/14 17.07.14
За позовом Товариства з обмеженою
«Виробничо-комерційна фірма
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «БК «Азур Груп»
про стягнення 132 266, 15 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Шкарівська І.В.
від відповідача: Риженко Л.І.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
«Виробничо-комерційна фірма
«Атлант-Плюс» (далі-позивач) звернулося
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «БК «Азур Груп»
(далі-відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 132 266, 15 грн., з
яких: 128 378, 40 грн. - основна
заборгованість, 3 158, 79 грн. - пені, 728, 96
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
субпідряду №68 від 03.06.2013 р. та договором
субпідряду № 124 від 29.08.2013р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.04.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 19.05.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
відповідача та неналежне виконання
сторонами вимог суду.
У судовому засіданні 12.06.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 23.06.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 23.06.2014 р., у зв'язку
із перебуванням судді Бондарчук В.В. у
відрядженні, справу №910/7321/14 передано
на розгляд судді Марченко О.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 р. суддею Марченко О.В.
прийнято справу до свого провадження
та призначено розгляд справи на 17.07.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 24.06.2014 р., у зв'язку
із поверненням судді Бондарчук В.В. з
відрядження, справу №910/7321/14 передано
на розгляд судді Бондарчук В.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.06.2014 р. суддею Бондарчук В.В.
прийнято справу до свого провадження
та призначено розгляд справи на 17.07.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача проти позову
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.07.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Атлант-Плюс» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «БК «Азур
Груп» був укладений договір субпідряду
№68, умовами якого передбачено, що
позивач зобов'язується виконати повний
комплекс робіт у відповідності з ДСТУ-Н
Б В.2.6-146:2010 по виготовленню, монтажу,
налагоджуванню та доставці
металопластикових виробів з профілю
OPENTECK (Україна), колір білий, фурнітури
VORNE (Туреччина) та Siegenia (Німеччина)
склопакетом 2-камерним з
енергозберігаючим склом, підвіконням
250 мм, відливом 170 мм, ПВХ нащільників 30
мм, на об'єкті: «Житловий будинок №1
вздовж вул. Милославської у
Деснянському районі м. Києва».

Відповідно до п. 2.2. договору орієнтовна
загальна вартість договірної ціни
робіт, що підлягають виконанню на
підставі цього договору складає 859 831,02
грн.

Згідно п. 2.4. договору розрахунки за
виконані роботи проводяться протягом 10
днів після отримання коштів від
замовника КП «Житлоінвест-УКБ».

Як стверджує позивач та
підтверджується матеріалами справи,
позивачем згідно договору субпідряду
№68 були виконані, а відповідачем
прийняті підрядні роботи на суму 916 876,04
грн., що підтверджується актами
приймання виконаних будівельних робіт
від 27.06.2013 р., від 31.07.2013 р., від 30.09.2013 р.,
від 25.03.2014 р., які підписані
представниками сторін та скріплені їх
печатками (копії в матеріалах справи).

При цьому, відповідач не в повному
обсязі оплатив виконані роботи та
заборгував позивачеві 78 378,40 грн.

29.08.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Атлант-Плюс» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «БК «Азур
Груп» був укладений договір субпідряду
№124, умовами якого передбачено, що
позивач зобов'язується виконати повний
комплекс робіт у відповідності з ДСТУ-Н
Б В.2.6-146:2010 по виготовленню, монтажу,
налагоджуванню та доставці
металопластикових виробів з профілю
OPENTECK (Україна), колір білий, фурнітури
VORNE (Туреччина) та Siegenia (Німеччина)
склопакетом 2-камерним з
енергозберігаючим склом, підвіконням
250 мм, відливом 170 мм, ПВХ нащільників 30
мм, на об'єкті: «Житловий будинок №2
вздовж вул. Милославської у
Деснянському районі м. Києва»

Відповідно до п. 2.2. договору,
орієнтовна загальна вартість
договірної ціни робіт, що підлягають
виконанню на підставі цього договору
складає 516 587,47 грн.

Згідно п. 2.4. договору, розрахунки за
виконані роботи проводяться протягом 10
днів після отримання коштів від
замовника КП «Житлоінвест-УКБ».

Як вказує позивач та підтверджується
матеріалами справи, позивачем згідно
договору субпідряду №124 були виконані,
а відповідачем прийняті підрядні
роботи на суму 93 356,88 грн., що
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт №1 від
31.10.2013 р., який підписаний
представниками сторін та скріплені їх
печатками (копія в матеріалах справи).

Проте, відповідач не в повному обсязі
оплатив виконані роботи та заборгував
позивачеві 50 000,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання щодо оплати
виконаних робіт, в результаті чого
заборгував позивачеві 128 378,40 грн. Крім
того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних у сумі 728,96 грн. та
пеню у розмірі 3 158,79 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Проаналізувавши зміст укладених між
сторонами договорів субпідряду №68 від
03.06.2013 р. та договору субпідряду №124 від
29.08.2013 р., суд дійшов висновку, що за
своєю правовою природою вони і є
договорами підряду.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем згідно
договорів були виконані, а
відповідачем прийняті підрядні роботи
без жодних зауважень щодо якості та
об'єму, в той час як відповідач не в
повному обсязі оплатив виконані
позивачем підрядні роботи та
заборгував останньому 128 378,40 грн.

Як встановлено ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Разом з тим, судом встановлено, що
договори субпідряду №68 від 03.06.2013 р. та
№124 від 29.08.2013 р. містять умови,
відповідно до яких, виконання
зобов'язання з оплати коштів за
виконані роботи пов'язано з діями осіб,
яка не є сторонами такого договору.

Однак, за змістом ст. 511 ЦК України,
зобов'язання не може створювати
обов'язку для третьої особи.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 528 ЦК України,
у випадку покладення виконання
обов'язку боржником на іншу особу,
відповідальним за виконання
зобов'язання залишається боржник, а не
така особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства.

Також, згідно ч. 2 ст. 838 ЦК України,
генеральний підрядник відповідає
перед субпідрядником за невиконання
або неналежне виконання замовником
своїх обов'язків за договором підряду.

Частиною 2 ст. 194 ГК України передбачено,
що неналежне виконання зобов'язання
третьою особою не звільняє сторони від
обов'язку виконати зобов'язання в
натурі.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. У разі
якщо інше не передбачено законом або
договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання
несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Тому суд приходить до висновку, що
відповідальним за виконання
зобов'язання з оплати виконаних робіт
на суму 128 378,40 грн. залишається
відповідач та факт неотримання коштів
від замовника будівництва не являється
підставою для відмови від виконання
зобов'язань за договорами субпідряду
№68 від 03.06.2013 р. та №124 від 29.08.2013 р.

Такої позиції дотримується і Вищий
господарський суд України у постановах
від 03.10.2012 р. у справі №5011-53/4606-2012 та від
03.12.2012 р. у справі №5011-16/4107-2012.

Однак відповідач не провів оплати
виконаних позивачем робіт на суму 128
378,40 грн., доказів зворотного суду не
надав.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу
України, якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Таким чином, оскільки позивачем
виконано роботи належним чином та
прийнято відповідачем без зауважень,
обов'язок оплатити виконані роботи
виник у відповідача у момент прийняття
робіт та підписання актів приймання
виконаних робіт форми КБ-2в.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 9 липня 2002 року №
15-рп/2002 кожна особа має право вільно
обирати незаборонений законом спосіб
захисту прав і свобод, у тому числі й
судовий. Можливість судового захисту
не може бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує
право вимоги оплати робіт після їх
виконання та не зобов'язаний
звертатися безпосередньо до
відповідача, а може реалізувати своє
право шляхом подачі позову до суду.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
відповідач не надав суду жодних
доказів належного виконання свого
зобов'язання щодо оплати виконаних
робіт та не спростував заявлених
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
відповідачем було порушено умови
договорів субпідряду №68 від 03.06.2013 р. та
№124 від 29.08.2013 р., положення ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, а тому
визнається обґрунтованою вимога
позивача в частині стягнення з
відповідача 128 378,40 грн. основного боргу.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних у сумі 728,96 грн. та
пеню у розмірі 3 158,79 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведено, що ним вжито усіх
належних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230
ГК України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки момент виникнення у
відповідача обов'язку з оплати
виконаних робіт пов'язаний з моментом
прийняття робіт, а кінцевий строк
оплати таких робіт визначається часом
звернення позивача до суду з позовом,
враховуючи наявність такого права з
огляду на рішення Конституційного Суду
України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002,
відповідачем не прострочено виконання
грошового зобов'язання перед позивачем
на момент звернення останнього до суду,
а тому його вимоги в частині стягнення
3% річних у сумі 728,96 грн. та пені у
розмірі 3 158,79 грн. з відповідача
визнаються судом необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Атлант-Плюс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «БК «Азур Груп» (02081,
м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд.
19-А, ідентифікаційний код - 37312682), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Атлант-Плюс» (07400, Київська обл. м.
Бровари, вул. Металургів, буд. 32,
ідентифікаційний код - 36107594) 128 378 (сто
двадцять вісім тисяч триста сімдесят
вісім) грн. 40 коп. - основної
заборгованості та 2 567 (дві тисячі
п'ятсот шістдесят сім) грн. 57 коп.
судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні
позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 21.07.2014 р.

Суддя
Бондарчук
В.В.