КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2014 р. Справа№ 910/15506/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Діхтяренко О.М.

від відповідача - не з`явився

від третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Господарського суду міста
Києва від 24.04.2014 року (суддя Домнічева
І.О.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Еквенто»

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні

відповідача ОСОБА_4

про звернення стягнення
на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до ТОВ «Еквенто» про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24.04.2014 року позовні вимоги
були задоволені повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_4 звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
рішення є незаконним, прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з`ясуванні обставин, що мають значення
для справи, а тому просить рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Ухвалою суду від 11.07.2014 року поновлено
апелянту строк на подання апеляційної
скарги, прийнято її до провадження та
призначено до розгляду.

Через відділ документального
забезпечення від представника
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якому зазначено, що рішення
суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим, а тому просили
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання з`явилися
представники позивача та третьої особи
і надали усні пояснення стосовно
предмету спору.

Представник відповідача в судове
засідання не з`явився. Про день та час
розгляду спору повідомлявся належним
чином. Причини неявки суду невідомі.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та третьої особи, дослідивши
наявні матеріали справи, встановив
наступне:

07.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_4 був
укладений договір відновлюваної
кредитної лінії № 44.29-48-79/П.

Відповідно до умов даного договору
банк надав ОСОБА_4 у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання,
грошові кошти.

На забезпечення виконання укладеного
кредитного договору, 07.02.2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
громадянином України - ОСОБА_4 був
укладений іпотечний договір.

Згідно умов договору ОСОБА_4 передає в
іпотеку позивачу (іпотекодержатель)
наступне нерухоме майно: приміщення
другого поверху житлового будинку,
будівництво якого здійснювалося за
адресою: АДРЕСА_2, на першому поверсі
(між осями 8-11, А-Д) загальною проектною
площею 162,41 метрів квадратних та Ѕ
щитової вбудованих приміщень на
першому поверсі загальною проектною
площею 7,81 метрів квадратних, загальна
проектна площа вбудованого приміщення
складає 170,22 метрів.

У відповідності до п. 1.1.1. договору
іпотеки на момент його підписання
предмет іпотеки належав ОСОБА_4 на
підставі договору відступлення права
вимоги, укладеного 02 листопада 2007 року
між відповідачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Видавництво Магнат», а також на
підставі інвестиційного контракту №
ВПП 216/2/2 (про інвестування будівництва
нежилого приміщення) від 26 січня 2004
року, укладеного Закритим акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Столиця» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Видавництво
Магнат», з усіма змінами та
доповненнями, в числі додаткової угоди
№ 1 від 26 січня 2006 року до
інвестиційного контракту 216/2/2 від 26
січня 2004 року, додаткової угоди № 6 від
02 листопада 2007 року інвестиційного
контракту № ВПП 216/2/2 від 26 січня 2004
року.

У відповідності до ч.2 ст. 5 ЗУ «Про
іпотеку», предметом іпотеки також може
і об'єкт незавершеного будівництва,
майнові права на нього, інше нерухоме
майно, яке стане власністю
іпотекодавця після укладення
іпотечного договору, за умови, що
подавець може документально
підтвердити право на набуте ним у
власність відповідне нерухоме майно у
майбутньому. Обтяження такого
нерухомого майна іпотекою підлягає
державній реєстрації у встановленому
законом порядку незалежно від того хто
є власником такого майна на час
укладення іпотечного договору.

У відповідності до п. 1.10. іпотечного
договору № 44.02-13-102/І після завершення
будівництва та прийняття в
експлуатацію нерухомого майна, а також
після оформлення та реєстрації в
установленому чинним законодавством
України порядку власності на нього за
іпотекодавцем, збудована нерухомість
продовжує бути предметом іпотеки.

Як стверджує позивач, будівництво
приміщень по АДРЕСА_2 закінчено,
вказане нерухоме майно прийнято в
експлуатацію з реєстрацією в
установленому порядку права власності
на нього за іпотекодавцем.

Згідно даними Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна (лист №55722 (И-2011) від
15.12.2011 року - на підставі Свідоцтва про
право власності, виданого Головним
управлінням комунальної власності м.
Києва 19.11.2009 року, Наказ №949-В від 19.11.2009
року, за ОСОБА_4 зареєстровано право
власності на нежилі приміщення з
АДРЕСА_2

11.06.2007 року між сторонами був укладений
договір про внесення змін до
іпотечного договору, за умовами якого
сторони погодили новий графік змін
максимального ліміту заборгованості
за кредитним договором.

Звертаючись із позовом до суду ПАТ
«Укрсоцбанк» обґрунтовує свої вимоги
тим, що ОСОБА_4 неналежним чином
виконуються взяті на себе зобов'язань
за кредитними договорами, щодо
погашення кредиту та сплати відсотків
за користування кредитом, та зазначає,
що станом на 09.07.2013 року у нього виникла
заборгованість перед позивачем на
загальну суму 61804 987,45 грн., а тому
просить в рахунок часткового погашення
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Як зазначалося позивачем, нежилі
приміщення з АДРЕСА_2, було відчужено TOB
«Еквенто» згідно договору купівлі -
продажу від 16.08.2012 року.

Господарський суд міста Києва,
задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Укрсоцбанк», мотивував це тим, що
позивач як іпотекодержатель майна,
яким забезпечене виконання
простроченого боржником кредитного
зобов`язання, має пріоритетне право
перед іншими на майно, передане в
іпотеку.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
та вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язаннями є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитор) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України
визначено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 2
Цивільного кодексу України, якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем, на виконання прийнятих на
себе зобов'язань за умовами договорів
про надання відновлювальної кредитної
лінії № 44.29-48-79/П від 07.02.2008 року та №
44.29-48-80/П від 07.02.2008 року, надано
громадянину ОСОБА_4 кредитні кошти
шляхом перерахування траншів з
позичкового рахунку зазначеного у
вказаному договорі, в межах ліміту
заборгованості.

У свою чергу, нормами статей 1049, 1050
Цивільного кодексу України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому.

Як було встановлено судом першої
інстанції 14.02.2012 року Постановою
Господарського суду Одеської області
фізична особа-підприємець ОСОБА_4 був
визнаний банкрутом та була відкрита
ліквідаційна процедура.

16.08.2012 року у рамках ліквідаційної
процедури відбувся аукціон з продажу
майна ОСОБА_4

На даному аукціоні було відчужено
майно ОСОБА_4, а саме: нежитлові
приміщення з АДРЕСА_2, згідно договору
купівлі-продажу від 16.08.2012 року,
укладені між ліквідатором Хайло М.В., що
діяв в інтересах ОСОБА_4 та ТОВ
«Еквенто»

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про іпотеку» іптекодавець має право
володіти та користуватись предметом
іпотеки відповідно до його цільового
призначення, якщо інше не встановлено
цим Законом, однак він не має права без
згоди іпотекодержателя, зокрема,
відчужувати предмет іпотеки.

Правочин щодо відчуження
іпотекодавцем переданого в іпотеку
майна або його передачі в наступну
іпотеку, спільну діяльність, лізинг,
оренду чи користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним (частина
третя статті 12 Закону України «Про
іпотеку»).

Як вбачається із наданих сторонами
пояснень, у даній справі, майно, що було
предметом іпотеки, укладеним між
боржником та банком, відчужене в
процесі ліквідаційної процедури
боржника.

Умови та порядок відновлення
платоспроможності суб`єкта
підприємницької діяльності-боржника
або визнання його банкрутом та
застосування ліквідаційної процедур,
повного або часткового задоволення
вимог кредиторів встановлює ЗУ «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкротом»

Відчуження майна, переданого в іпотеку,
під час проведення ліквідаційної
процедури здійснюється в порядку,
визначеному цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

З дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури скасовується арешт,
накладений на майно боржника,
визнаного банкрутом, чи інші обмеження
щодо розпорядження майном такого
боржника (пункт 6 частини першої статті
23 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкротом» (у редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин).

При цьому згоди іпотекодержателя на
відчуження предмета іпотеки за
договором, що укладається під час
ліквідаційної процедури боржника, яка
здійснюється в межах справи про
банкрутство, положеннями Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (у редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин) не передбачено.

Вказана вище правова позиція викладена
в постанові Верховного суду України
від 26.06.2013 року № 6-58цс13.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України,
рішення верховного суду України
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

25 грудня 2012 року Постановою Вищого
господарського суду України у справі №
17-5170-2011 скасовано Постанову
господарського суду Одеської області
від 14.02.2012 року про визнання банкрутом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,
провадження у справі припинено.

Посилаючись на вказану постанову суду,
позивач зазначає, що враховуючи те, що
провадження по справі про банкрутство
ОСОБА_4 припинено, то відповідно і
припинено заходи вжиті ухвалою
Господарського суду Одеської області
щодо скасування заборони та іпотеки
нерухомого майна, а отже договір
іпотеки на даний час є чинним та
підлягає виконанню.

Проте з такою позицією позивача
погодитися неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи та
зазначалося вище, спірне майно було
примусово відчужене на аукціоні з
продажу майна банкрута, який був
проведений 16.08.2012 року в рамках
процедури банкрутства ФОП ОСОБА_4 на
підставі порушеної постанови
Господарським судом Одеської області
від 14.02.2012 року про визнання ФОП ОСОБА_4
банкрутом.

Вказана постанова суду першої
інстанції була скасована постановою
Вищого господарського суду України
25.12.212 року, тобто після проведення
аукціону.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про іпотеку»,
обтяження нерухомого майна іпотекою
підлягає державній реєстрації
відповідно до закону. Державна
реєстрація застави повітряних та
морських суден, суден внутрішнього
плавання, космічних об'єктів
проводиться у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 3 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» обтяження на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього закону, виникають з моменту
реєстрації.

Таким чином, іпотека, як вид обтяження,
виникає з моменту її реєстрації.

Отже, на момент укладання договору
купівлі-продажу нерухомості на
аукціоні вд16.08.2012 року державна
реєстрація іпотеки нерухомості була
скасована ухвалою Господарським судом
Одеської області від 21.06.2012 року, а
записи з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно вилучені
відповідно до п.6 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
відповідно до якого, з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
скасовується арешт, накладний на майно
божника,визнаного банкрутом, чи інші
обтяження щодо розпорядження майном
такого боржника.

Згідно п. 2 ст. 3 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав
на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, нормами чинного
законодавства України, що
врегульовують питання відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом не
передбачено, що скасування постанови
господарського суду про визнання
боржника банкрутом автоматично тягне
за собою поновлення обтяжень, що були
застосовані до майна боржника та були
скасовані внаслідок відкритті
ліквідаційної процедури.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи доказів, на аукціоні з продажу
майна банкрута ОСОБА_4, майно було
придбане ТОВ «Еквенто», та сплачено за
нього повну вартість. Даний аукціон у
встановленому законом порядку
недійсним не визнаний, його результати
не скасовано.

Враховуючи зазначене, іпотека спірної
нерухомості не є дійсною для нового
власника, в даному випадку ТОВ
«Еквенто», а тому відсутні підстави для
застосування до спірних правовідносин
ЗУ «Про іпотеку» у частині права
іпотекодержателя вимагати звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічної позиції дотримується і
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ у своїй постанові від 26.12.2012 року
№ 6-35574св12.

До того ж представником третьої особи
надані пояснення та відповідні
документи, з яких вбачається, що на час
винесення судом першої інстанції
оскаржуваного рішення спірне майно,
права на яке заявлено позивачем,
відповідачем ТОВ «Еквенто» відповідно
до договорів купівлі-продажу від 19.09.2013
року було відчужене останнім фізичній
особі ОСОБА_6

Вказана особа як новий власник
спірного майна до участі у справі
залучена сторонами чи судом не була.

Заперечення позивача, що за даними
договорами ОСОБА_6 відчужувалися інше
майно аніж те, що було предметом
іпотеки оскільки не співпадає
нумерація нежилих приміщень, не
знаходить свого підтвердження,
оскільки як пояснив представник ОСОБА_4
в судовому засіданні, вказані
приміщення були відповідачем
переобладнанні, а тому змінилася їх
нумерація, проте адреса
місцезнаходження цих приміщень та
загальна кількість квадратних метрів є
ідентичними.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України,
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має права
скасувати рішення повністю або
частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає
задоволенню, а рішення Господарського
суду міста Києва від 24.04.2014 року у
справі № 910/15506/14 підлягає скасуванню.

Частиною 4 ст. 49 ГПК України стороні, на
користь якої відбулося рішення,
господарський суд відшкодовує мито за
рахунок другої сторони і в тому разі,
коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. 49,
99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 24.04.2014 року у справі № 910/15506/14-
скасувати. Постановити нове.

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еквенто» про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання права власності -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ,
вул. Ковпака, буд 29, ) на
користь ОСОБА_4 (65070, АДРЕСА_1) судовий
збір за подання за подання апеляційної
скарги в розмірі 36540 грн.

Видати судовий наказ. Видачу наказу
доручити Господарському суду міста
Києва.

Матеріали справи № 910/15506/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко