ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року Справа № 5011-57/17996-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючогоПрокопанич Г.К.суддів
:Мирошниченка С.В., Татькова В.І.
(доповідача)розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Поділля-Агро"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 р.та на
рішеннягосподарського суду міста
Києва від 19.12.2013 р.у справі№ 5011-57/17996-2012
господарського суду міста Києваза
позовом Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро" (надалі -
Підприємство)доТовариства з обмеженою
відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН"
(надалі - Товариство)пропередачу товару
та визнання договорів недійснимиза
участю представників: від позивача-
Квятківський О.В., дов. від 12.06.2014 р.від
відповідача- 1) Сидоров П.В., дов. від
18.09.2012 р., 2) Власюк С.В., дов. № 01-08/07-14 від
08.07.2014 р.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року Підприємство
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства та
просило суд, з урахуванням заяви про
зміну предмету позову:

- визнати недійсним Договір поставки №
144152 від 20.11.2012 р. з такими істотними
умовами як визначення ціни товару в
розмірі 9 300 000 грн.; зазначенням терміну
оплати товару покупцем - три
банківських днів з моменту поставки
відповідної партії товару, після
отримання на свою адресу покупцем від
постачальника рахунку-фактури та
документів, вказаних у пунктах 2.3. та 8.7.
договору; зазначенням розрахункового
рахунку Підприємства 2 у АТ
"Райффайзен банк Аваль" м. Київ, МФО 380805;

- визнати недійсним Договір поставки №
144152 від 20.11.2012 р. з такими істотними
умовами як визначення ціни товару в
розмірі 10 280 000 грн.; зазначенням терміну
оплати товару покупцем - п'ять
банківських днів з моменту поставки
відповідної партії товару, після
отримання на свою адресу покупцем від
постачальника рахунку-фактури та
документів, вказаних у пунктах 2.3. та 8.7.
договору; зазначенням розрахункового
рахунку Підприємства 5 у АТ
"Райффайзен банк Аваль" м. Київ, МФО 380805;

- зобов'язати Товариство передати
Підприємству соняшник нестандартний в
кількості 2 000 тон, ДСТУ 7011:2009, вологістю
7,7 %, сміттєвою домішкою 3 %.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 р. (головуючий суддя
Стасюк С.В., судді: Босий В.П., Літвінова
М.Є.) позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 р.
(головуючий суддя Шапран В.В., судді:
Андрієнко В.В., Буравльов С.І.) рішення
господарського суду міста Києва від
19.12.2013 р. змінено, викладено резолютивну
частину рішення в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним договір поставки №
144152 від 20.11.2012 року, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН"
(03035, м. Київ, вул. Кудряшова, буд. 20, ) та Приватним
сільськогосподарським підприємством
"Поділля-агро" (22353, Вінницька обл.,
Літинський р-н, с. Бірків, вул.
Гагаріна. буд. 1 А, ) з
такими істотними умовами як
визначення ціни за одиницю товару в
розмірі 5 140 (п'ять тисяч сто сорок) грн. 00
коп. на загальну суму 10 280 000 (десять
мільйонів двісті вісімдесят тисяч) грн.
00 коп.; зазначенням терміну оплату
товару покупцем - п'ять банківських
днів з моменту поставки відповідної
партії товару, після отримання на свою
адресу покупцем від постачальника
рахунку-фактури та документів,
вказаних у пунктах 2.3. та 8.7. даного
договору; зазначенням розрахункового
рахунку Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро" 5 у АТ "Райффайзен
банк Аваль" м. Київ, МФО 380805.

Визнати недійсним договір поставки №
144152 від 20.11.2012 року, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН"
(03035, м. Київ, вул. Кудряшова, буд. 20, ) та Приватним
сільськогосподарським підприємством
"Поділля-агро" (22353, Вінницька обл.,
Літинський р-н, с. Бірків, вул. Гагаріна.
буд. 1 А, ) з такими
істотними умовами як визначення ціни
за одиницю товару у розмірі 4 650 (чотири
тисячі шістсот п'ятдесят) грн. 00 коп. на
загальну суму 9 300 000 (дев'ять мільйонів
триста тисяч) грн. 00 коп.; зазначенням
терміну оплату товару покупцем - три
банківських дні з моменту поставки
відповідної партії товару, після
отримання на свою адресу покупцем від
постачальника рахунку-фактури та
документів, вказаних у пунктах 2.3. та 8.7.
даного договору; зазначенням
розрахункового рахунку Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро" 2 у АТ "Райффайзен
банк Аваль" м. Київ, МФО 380805.

В задоволенні вимоги Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ
ЕВОЛЮШН" про зобов`язання повернення
насіння соняшнику в кількості 2 000 тон,
ДСТУ 7011:2009, вологістю 7,7 %, сміттєвою
домішкою 3 % - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН"
(03035, м.Київ, вул. Кудряшова, буд. 20, ) на користь Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро" (22353, Вінницька обл.,
Літинський р-н, с.Бірків, вул. Гагаріна.
буд. 1 А, ) судовий збір за
подання позову в розмірі 1 147 грн.

Стягнути з Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-агро" в дохід Державного
бюджету України недоплачену суму
судового збору за подання позову до
суду в розмірі 3 367 грн."

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, Підприємство звернулося до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить її
скасувати, а рішення місцевого
господарського суду залишити в силі,
мотивуючи скаргу порушенням і
неправильним застосуванням судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України прийшла до висновку, що
подана касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, Підприємством, при зверненні до
суду з позовною заявою, була надана
копія договору поставки № 144152 від
20.11.2012 р., укладеного між Товариством та
Підприємством.

З боку покупця договір підписаний
заступником директора з комерційних
питань Бевзом М.П., а з боку продавця -
директором ОСОБА_9 (надалі - Договір-1).

Відповідно до пункту 1.1. Договору-1
постачальник зобов'язався передати, а
покупець прийняти та оплатити
соняшник, що відповідає по якості ДСТУ
7011:2009 та не перевищує по якості
показники, визначені у пункті 2.5. даного
договору, у кількості 2 000 тон (дві
тисячі тон) +/- 5,00 % за вибором покупця, за
ціною 5 140 грн. за одиницю товару на
загальну суму 10 280 000 грн. +/- 5,00 %, у т.ч.
ПДВ - 1 713 333,33 грн. +/- 5,00 %. Ціна товару
визначена сторонами договору є
звичайною.

Згідно з пунктом 2.1. Договору-1 товар за
даним договором поставляється покупцю
партіями на умовах EXW франко-елеватор
ПрАТ "Корделівський ОМКЗ" (Міжнародні
правила тлумачення торгових термінів
"Інкотермс" у редакції 2000 року) за
адресою: Вінницька обл., Калинівський
р-н, с.Корделівка, вул. Київська, 1А.

Поставка всієї партії товару за даним
договором здійснюється в термін до
21.11.2012 р. включно.

В пункті 2.3. Договору-1 сторони
передбачили перелік документів, які
надає постачальник покупцю разом з
товаром, серед яких: оригінал накладної
на товар, оригінал податкової
накладної на паперовому носії та копія
квитанції про прийняття податкової
накладної до Єдиного реєстру
податкових накладних. Постачальник
зобов'язується зареєструвати
податкову накладну у Єдиному
державному реєстрі податкових
накладних у термін, що не перевищує 15-ти
календарних днів, від дати її виписки,
але не пізніше останнього дня
календарного місяця. Складські
документи (складська
квитанція/складське свідоцтво), що
свідчать про переписання товару з
постачальника на покупця, оригінал
трьохстороннього акту
приймання-передачі, де сторона-1 -
Товариство, сторона-2 - ПрАТ
"Корделівський ОМКЗ", сторона-3 -
Підприємство. Оригінал чи копія
документа, що підтверджує якість
товару (аналізна карта).

Відповідно до пункту 2.4. Договору-1
право власності на товар від
постачальника до покупця переходить з
моменту передачі товару покупцю на
умовах пункту 2.1. даного договору, та
належного оформлення складських
документів, що свідчать про
переписання товару з постачальника на
покупця, та внесення їх в реєстр
складських документів на зерно.

Пунктом 3.1. Договору-1 передбачено, що
покупець здійснює оплату за товар у
формі безготівкового розрахунку
платіжним дорученням шляхом
зарахування коштів на поточний рахунок
постачальника.

Оплата за товар здійснюється покупцем
протягом 5-ти банківських днів з
моменту поставки відповідної партії
товару, після отримання на свою адресу
покупцем від постачальника
рахунку-фактури та документів,
вказаних у пунктах 2.3. та 8.7. даного
договору.

За твердженням Підприємства (позивача),
Товариству (відповідачу) поставлено
соняшник в кількості 2 000 тон загальною
вартістю 10 280 000 грн., що підтверджується
накладною № 86 від 20.11.2012 р., податковою
накладною № 315/2 від 20.11.2012 р., актом
приймання-передачі від 20.11.2012 р. та
складською квитанцією на зерно № 608 від
20.11.2012 р.

Крім того, як встановлено судами, в
матеріалах справи наявна копія
договору поставки № 144152 від 20.11.2012 р.,
укладеного між Товариством та
Підприємством. З боку покупця даний
договір підписаний заступником
директора з комерційних питань Бевзом
М.П., а з боку продавця - директором
ОСОБА_9 (надалі - договір-2).

Відповідно до пункту 1.1. Договору-2,
постачальник зобов'язався передати, а
покупець прийняти й оплатити соняшник,
що відповідає по якості ДСТУ 7011:2009 та не
перевищує по якості показники,
визначені у пункті 2.5. даного договору,
у кількості 2 000 тон +/- 5,00 % за вибором
покупця, за ціною 4 650 грн. за одиницю
товару на загальну суму 9 300 000 грн. +/- 5,00
%, у т.ч. ПДВ - 1550000,00 грн. +/- 5,00 %. Ціна
товару визначена сторонами договору є
звичайною.

Згідно з пунктом 2.1. Договору-2 товар за
даним договором поставляється покупцю
партіями на умовах EXW франко-елеватор
ПрАТ "Корделівський ОМКЗ" (Міжнародні
правила тлумачення торгових термінів
"Інкотермс" у редакції 2000 року) за
адресою: Вінницька обл., Калинівський
р-н, с.Корделівка, вул. Київська, 1А.

Поставка всієї партії товару за даним
договором здійснюється в термін до
21.11.2012 р. включно.

Відповідно до пункту 2.4. Договору-2
право власності на товар від
постачальника до покупця переходить з
моменту передачі товару покупцю на
умовах пункту 2.1. даного договору, та
належного оформлення складських
документів, що свідчать про
переписання товару з постачальника на
покупця, та внесення їх в реєстр
складських документів на зерно.

Пунктом 3.1. Договору-2 передбачено, що
покупець здійснює оплату за товар у
формі безготівкового розрахунку
платіжним дорученням шляхом
зарахування коштів на поточний рахунок
постачальника.

Оплата за товар здійснюється покупцем
протягом трьох банківських днів з
моменту поставки відповідної партії
товару, після отримання на свою адресу
покупцем від постачальника
рахунку-фактури та документів,
вказаних у пунктах 2.3. та 8.7. даного
договору.

Звертаючись до суду, Підприємство
(позивач) у своїй заяві зазначило, що
Товариство (відповідач) не сплатило
кошти за поставлений соняшник в
кількості 2 000 тон у розмірі 10 280 000 грн.,
чим порушило взяті на себе зобов`язання
за договором поставки.

Також, позивач вказував, що директор
Підприємства ОСОБА_9 не підписував
договір поставки "Договір-2", копія
якого міститься у відповідача і
печаткою підприємства не скріплював, а
тому він має бути визнаний недійсним.

В подальшому, в поданій заяві про зміну
предмета позову, позивач зазначив, що
договір поставки, копія якого була
поданим ним разом з позовною заявою,
також має бути визнаний судом
недійсним, оскільки він був скріплений
не печаткою відповідача, що
підтверджується висновком судової
почеркознавчої та технічної
експертизи документів.

З урахуванням наведеного, Підприємство
просило суд визнати Договір-1 та
Договір-2 недійсними та повернути
поставлений ним товар.

Товариство, у свою чергу, зазначало, що
товар за Договором-2 ним отримано у
повному обсязі, що підтверджується
видатковою накладною № 86 від 20.11.2012 р.,
податковою накладною № 315/2 від 20.11.2012 р.,
складською квитанцією № 608 від 20.11.2012 р.
та трьохстороннім актом
приймання-передачі від 20.11.2012 р. За
твердженням відповідача, на підставі
рахунку позивача, товар було повністю
оплачено у формі безготівкового
розрахунку платіжними дорученнями,
шляхом зарахування коштів на поточний
рахунок постачальника на загальну суму
9 300 000 грн., що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями:
№ 3956 від 21.11.2012 р. в розмірі 15 000 000 грн., №
6523 від 22.11.2012 р. в розмірі 3 800 000 грн., № 6524
від 22.11.2012 р. в розмірі 4 000 000 грн.

На підставі укладеного договору між
сторонами згідно статті 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України
визначено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Оскільки, в обґрунтування своїх
позовних вимог позивач зазначив про те,
що ним не укладався Договір-2, а
заперечення відповідача містили
твердження щодо недійсності Договору-1,
судом першої інстанції було призначено
судову почеркознавчу та технічну
експертизу документів.

Відповідно до висновку експерта №
1204/1205/1209/13-21 від 17.10.2013 р. підписи у
договорі поставки № 144152 від 20.11.2012 р. на
суму 9 300 000 грн., видатковій накладній №
86 від 20.11.2012 р. на суму 9 300 000 грн. в графах
"Керівник", "Головний бухгалтер",
"Відвантажив(ла)", договорі поставки №
144152 вії 20.11.2012 р. на суму 9 300 000 грн. в
графах "Постачальник" та "Директор",
видатковій накладній № 86 від 20.11.2012 р.
на суму 9 300 000 грн. в графах "Керівник",
"Головний бухгалтер", "Відвантажив(ла)" -
виконані не ОСОБА_9, а іншою особою.

Підписи у договорі поставки № 144152 від
20.11.2012 р. на суму 10 280 000 грн. в графах
"Постачальник" та "Директор"");
видатковій накладній № 86 від 20.11.2012 р.
на суму 10 280 000 грн. в графах "Керівник",
"Ст. бухгалтер", "Відпустив";
трьохсторонньому акті приймання
передачі від 20.11.2012 р. в графі
"Продавець": трьохсторонньому акті
приймання передачі від 20.11.2012 р. в графі
"Продавець" - виконані самим ОСОБА_9.

На договорі поставки № 144152 від 20.11.2012 р.
на суму 9 300 000 грн. в графі "Покупець"
даного екземпляра документа - підпис
відсутній.

Підпис у видатковій накладній № 86 від
20.11.2012 р. на суму 10 280 000 грн. в графі
"Прийняв" виконаний ймовірно не ОСОБА_10,
а іншою особою.

Відтиск печатки від імені Товариства у
договорі поставки № 144152 від 20.11.2012 р. на
суму 10 280 000 грн. в графі "Заступник
директора з комерційних питань по
закупівлі" - виконаний не печаткою
Товариства, зразки відтиску якої
надані для порівняльного дослідження,
а іншою печаткою.

Згідно з пунктами 1, 2 ст. 180 ГК України
зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Пунктом 2 статті 207 ЦК України
визначено, що правочин, вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Згідно з пунктом 2.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 р., вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами зазначено, що
матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів того, що
оспорюваний Договір-1 підписано саме
Бевзом М.П. (заступником директора з
комерційних питань по закупівлі),
натомість у висновку експерт зазначає
про те, що вирішити питання, чи Бевзом
М.П. виконані підписи на оспорюваному
Договорі-1, не вбачається за можливе, а в
частині проставленої печатки на
оспорюваному Договорі1, експерт дійшов
однозначного висновку, що вона не
належить Товариству - відповідачу у
справі.

Також, судами зауважено, що в
матеріалах справи відсутні належні та
допустимі докази, що оспорюваний
Договір-2 підписано саме ОСОБА_9
(директором Підприємства), натомість у
висновку експерт зазначає, що підписи
на оспорюваному Договорі-2 виконані не
ОСОБА_9, а щодо проставленої печатки на
оспорюваному Договорі-2, то експерт
дійшов однозначного висновку, що вона
не належить Підприємству - позивачу у
справі.

Беручи до уваги вищезазначені
обставини справи та норми чинного
законодавства, суди попередніх
інстанцій дійшли вірних та
обґрунтованих висновків, що оскільки
Договір-1 не скріплений печаткою
Товариства, а Договір-2 не підписаний
уповноваженою особою Підприємства та
не скріплений його печаткою, наявні всі
підстави для визнання вказаних
договорів недійсними, а тому
правомірним та підставним є
задоволення позовних вимог
Підприємства в частині визнання
недійсними спірних Договору-1 та
Договору-2.

Також, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновками
апеляційного господарського суду про
те, що застосування судом першої
інстанції односторонньої реституції у
вигляді зобов'язання Товариства
передати Підприємству соняшник
нестандартний в кількості 2 000 тон, ДСТУ
7011:2009, вологістю 7,7 %, сміттєвою домішкою
3 % є неправильним та необґрунтованим з
огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
Підприємством поставлено Товариству
соняшник нестандартний в кількості 2 000
тон, ДСТУ 7011:2009, вологістю 7,7 %, сміттєвою
домішкою 3 %, факт отримання якого
підтверджується Товариством.

Судами під час розгляду справи не
встановлено жодних заперечень з боку
Товариства щодо поставки товару
неналежної якості при отриманні цього
товару. Водночас, доказів протилежного
судам не було надано.

Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

В силу ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Реституція, як спосіб захисту
цивільного права застосовується лише в
разі наявності між сторонами
укладеного договору, який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

У разі визнання недійсним
зобов'язання кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за зобов'язанням, а за
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість
грошима, якщо інші наслідки
недійсності зобов'язання не
передбачені законом (ч. 2 ст. 208 ГК
України).

Вищий господарський суд України
зазначає, що нормами чинного
законодавства України передбачена
двостороння реституція, в той час, як
Підприємство просило, а суд першої
інстанції всупереч чинному
законодавству, застосував
односторонню реституцію на користь
Підприємства.

Крім того, судами встановлено, що
відповідно до умов договору поставки
позивачем відповідачу передавалося
насіння соняшнику нестандартного рік
збирання врожаю - 2012 року, тобто товар,
визначений індивідуальними ознаками,
наділений тільки йому властивими
ознаками, а з пояснень представника
відповідача вбачалося, що вказане
насіння соняшнику в кількості 2 000 тон,
ДСТУ 7011:2009, вологістю 7,7 %, сміттєвою
домішкою 3 %, було вивезено відповідачем
як власником з елеватора "ПАТ
"Корделівський ОМКЗ" та перероблено в
олію.

Судами попередніх інстанцій також було
встановлено, що факт відсутності
насіння соняшника, що передавалося
Підприємством Товариству, відповідно
до оспорюваних правочинів, не
заперечувався самим Підприємством.

З огляду на зазначене, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
на даний час фізично відсутній той
товар, повернення якого вимагає
позивач, а передати таке саме
відповідач не має змоги бо, як вже
зазначалося, це товар з
індивідуальними, притаманними лише
йому ознаками та властивостями.

Відповідно до норм ЦК України, в разі
неможливості повернути одержане в
натурі сторона має відшкодувати його
вартість грошима.

Проте, як вірно зазначено судом
апеляційної інстанції, така вимога
позивачем не заявлялася при зверненні
до суду першої інстанції із позовом про
визнання недійсним договорів.

Крім того, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з позицією
апеляційного господарського суду, що
неможливо в даному випадку й визначити,
відповідно до наявних в матеріалах
справи копій договорів поставки, суму,
яка має бути повернута за отриманий
соняшник, оскільки як вбачається з
текстів вказаних договорів від 20.11.2012 р.
сторони, Підприємство та Товариство,
мали волевиявлення на здійснення
купівлі-продажу насіння соняшнику,
проте не досягли згоди щодо істотної
умови договору, а саме - ціни, що
підтверджується наявністю двох
ідентичних договорів поставки № 144152
від 20.11.2012 р. з різницею лише в ціні
поставленого товару, а саме, в договорі
позивача ціна зазначена як 10 280 000 грн., а
договір відповідача містить ціну - 9300000
грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
Київський апеляційний господарський
суд, з яким погоджується і суд
касаційної інстанції, дійшов вірних та
обґрунтованих висновків про
неможливість застосування реституції
у вигляді Товариства передати
Підприємству соняшник нестандартний в
кількості 2 000 тон, ДСТУ 7011:2009, вологістю
7,7 %, сміттєвою домішкою 3 % на підставі
визнання недійсними договору 1 та
договору 2 поставки насіння соняшника.

Щодо поданої до Вищого господарського
суду України Підприємством касаційної
скарги слід зауважити, що наведені
доводи не спростовують висновки судів
першої та апеляційної інстанцій, які
ґрунтуються на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають суттєве значення для
вирішення спору, а тому немає підстав
для зміни або скасування прийнятої у
справі постанови.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити постанову апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
оскаржуваний судовий акт прийнятий з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Згідно з п. 6 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити в силі одне із раніше
прийнятих рішень або постанов.

Посилання оскаржувача на інші
обставини не приймаються колегією
суддів до уваги, з огляду на положення
ст. 1117 ГПК України та з підстав їх
суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права
при прийнятті оскаржуваного судового
акту не знайшли свого підтвердження, в
зв'язку з чим підстав для зміни чи
скасування законного та
обґрунтованого судового рішення
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля-Агро" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 р. у
справі № 5011-57/17996-2012 залишити в силі.

Головуючий суддя
Г.К. Прокопанич

Суддя
С.В. Мирошниченко

Суддя (доповідач)
В.І. Татьков