ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.07.14 Справа № 904/3187/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, смт. Зарічне, Рівненська
область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ретал Дніпро", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 11 607, 93 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - представник за
дов. б/н від 23.09.13

ОСОБА_4 - представник за
дов. № 576 від 28.02.2011

від відповідача: ОСОБА_5 - представник
за дов. б/н від 29.05.14

від третьої особи: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про
стягнення штрафу у розмірі 11 607, 93 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором на
транспортно-експедиційне
обслуговування при перевезенні
вантажів у міжнародному
автомобільному сполучення № 01-05.02.2014
від 05.02.2014.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 14.05.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 02.06.2014.

02.06.2014 через канцелярію господарського
суду від позивача надійшли письмові
пояснення, в яких він просить
задовольнити позовні вимог у повному
обсязі.

В судовому засіданні 02.06.2014, відповідно
до ч. 3 ст. 77 господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), оголошено перерву до
23.06.2014. Після перерви розгляд справи
продовжено.

19.06.2014 через канцелярію господарського
суду від відповідача надійшов відзив
на позовну заяву від 18.06.2014, в якому він
просить у задоволенні позову відмовити
позову повністю з огляду на наступне.

Як зазначає відповідач, договір №
01-05.02.2014 від 05.02.2014 та заявка № 01 від
05.02.2014 до нього є удаваними, тобто
такими, що приховують інший правочин,
який фактично було вчинено. Позивачем
не доведено належними доказами факту
понаднормативного простою в місці
навантаження, зокрема, не надано до
суду показання тахографу, а також не
доведено факт понаднормативного
простою на території України.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 23.06.2014
розгляд справи було відкладено на
14.07.2014 та залучено до участі у справі:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ретал Дніпро» в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

10.07.2014 позивач надіслав заяву про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з зайнятістю представника 14.07.2014 в
іншому судовому засіданні.

11.07.14 через канцелярію господарського
суду від третьої особи надійшло
пояснення щодо позовної заяви та
відзиву на позовну заяву, в якому вона
просить у позові відмовити в повному
обсязі, посилаючись на те, що позивачем
не доведено понаднормовий простій
автомобілю.

В судовому засіданні 14.07.2014 представник
відповідача подав клопотання про
продовження строку розгляду спору на
п'ятнадцять днів.

Ухвалою від 14.07.2014 задоволено
клопотання відповідача, строк розгляду
справи продовжено на п'ятнадцять днів
та розгляд справи відкладено на 21.07.2014.

21.07.2014 через канцелярію господарського
суду від відповідача надійшли
пояснення по справі, в яких він
зазначає, що штраф за понаднормовий
простій може бути застосований поки
транспортний засіб не було подано в
місце призначення під навантаження,
але якщо транспортний засіб вже подано
в місце призначення, час
понаднормового простою - можливість
його застосування, безпосередньо
залежить від часу перебування
транспортного засобу у такому місці.

Відповідач вважає, з посиланням на
умови заявки від 05.02.2014, що обов'язок
декларування та митного оформлення
вантажу покладений на позивача. Також,
він зазначає, що обов'язок подання
митному органу попереднього
повідомлення про намір здійснити
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України покладено
на імпортера, тобто ТОВ "Ретал Дніпро",
та внесення до повідомлення правдивих
відомостей про обсяг (кількість)
товарів безпосередньо залежить від
своєчасного отримання
товаросупровідних документів, які як
зазначає відповідач, ненадавались йому
позивачем.

Також, відповідач даних поясненнях
зазначає, що штраф за несвоєчасне
навантаження автомобілю та штраф за
понаднормовий простій автомобіля на
території Італії - це штрафна санкція,
яка є мірою однієї і тієї ж самої
відповідальності за одне і те ж саме
правопорушення, а саме несвоєчасне
навантаження автомобіля, а тому
відповідно до ст. 61 Конституції України
не може бути притягнений двічі до
відповідальності за одне й те ж саме
правопорушення.

21.07.2014 від позивача надійшла заява, в
якій він просить стягнути з
відповідача витрати на правову
допомогу у розмірі 3300 грн. та залучити
до матеріалів справи письмові
пояснення по справі.

У судовому засіданні 21.07.2014 судом за
власної ініціативи призначено
слухання справи № 904/3187/14 з
використанням технічних записуючих
засобів.

Відповідно до ч. 6 ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України, у
судовому засіданні здійснювався запис
судової справи № 904/3187/14 за допомогою
технічних засобів, а саме:
автоматизованої системи
"Документообіг господарських судів".
Для архівного оригіналу звукозапису
надано диск CD-R, серійний номер
№1001176RC17517.

У судовому засіданні 21.07.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.10.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ретал Дніпро» (далі -
третя особа, замовник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі -
відповідач, виконавець) було укладено
договір № 234-Т13 транспортного
експедирування та перевезення
вантажів автомобільним транспортом
(далі - договір № 234-Т13).

Відповідно до п. 1.1 договору № 234-Т13
виконавець зобов'язується перевозити
належним йому автомобільним
транспортним засобом вантажі
замовника та/або надавати замовнику
від власного імені, за плату, в
інтересах та за рахунок замовника
послуги виконання або організації
виконання перевезення вантажів
замовника автомобільним транспортом у
внутрішньому та міжнародному
сполученні, а замовник зобов'язується
оплачувати виконані перевезення
та/або, відповідно, надані послуги в
порядку ат на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору № 234-Т13 цей
договір є змішаним і правовідносини
сторін за ним регулюються, зокрема, в
разі залучення до перевезення вантажів
належного третім особам
автомобільного транспорту та/або
надання пов'язаних з перевезенням
додаткових послуг з виконання та
організації виконання перевезення
вантажів - положеннями про договір
транспортного експедирування (комісії,
послуг).

Виконавець має право залучити до
виконання своїх обов'язків за даним
договором третіх осіб, залишаючись
повністю відповідальним перед
замовником за виконання умов цього
договору та за дії таких третіх осіб, як
за свої власні.

Відповідно до заявки № 1 ТОВ «Ретал
Дніпро» на перевезення вантажу
автомобільним транспортом від 05.02.2014:
характер вантажу барвник, маса вантажу
- 6000 кг, найменування
вантажовідправника - Італія 20010 Pogliano
Milanese (MI), Via Lainate, 26 Clariant Masterbatches, адрес
пункту навантаження - Італія 20010 Pogliano
Milanese (MI), Via Lainate, 26 Clariant Masterbatches, дата та
час подачі автотранспорту під
навантаження: 11.02.2014 до 09:00, дата та час
прибуття до митниці призначення 24.02.2014
до 09:00. Найменування експедитора - ФОП
ОСОБА_2, перевізник - ФОП ОСОБА_1 (арк. с.
146 том 1).

05.02.2014 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (далі - позивач, перевізник) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(далі - відповідач, експедитор) було
укладено договір № 01-05.02.2014 про
транспортне-експедиційне
обслуговування при перевезенні
вантажів у міжнародному
автомобільному сполученні (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1 договору перевізник
зобов'язується за винагороду, від свого
імені, але в інтересах і за рахунок
експедитора організувати перевезення
вантажів експедитора у міжнародному
автомобільному сполученні, а також на
території СНД.

Згідно з п. 2.1 договору перевезення
взаємовідносини експедитора і
перевізника ґрунтуються на положеннях
Конвенції про договір міжнародного
перевезення вантажів (КДПВ) протоколу
до Конвенції КДПВ, Митної Конвенції про
міжнародне перевезення вантажів із
застосуванням книжки МДП (Конвенція
МДП).

На кожне окреме перевезення
оформлюється заявка, яка містить опис
умов і особливостей конкретного
перевезення і є невід'ємною частиною
цього договору (п. 2.2 договору).

Підтвердження факту надання
перевізником в повному обсязі,
зазначеної у заявці послуги, є копія
товарно-транспортної накладної (СМR)
встановленого зразка з відмітками
вантажовідправника, перевізника,
одержувача вантажу та митних органів
(п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 4.1.2 договору
перевізник зобов'язаний негайно
інформувати за телефонами, указаними в
відповідній заявці експедитора, про
всі ускладнення, що виникають у процесі
завантаження, митного оформлення,
транспортування і розвантаження
вантажу, у тому числі про вимушені
затримки транспортних засобів на шляху
прямування, аваріях та інших випадках,
що перешкоджають своєчасній доставці
вантажу або загрожують його
збереженню.

Відповідно до п. 4.1.5 договору
перевізник зобов'язаний своєчасно
інформувати за номерами телефонів,
зазначених у відповідній заявці,
експедитора про виникнення простою
транспортного засобу.

Оплата послуг, наданих перевізником,
проводиться експедитором протягом
двох банківських днів шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок перевізника за
безготівковим розрахунком, якщо інше
не вказано у заявці. При цьому всі
витрати по переказу грошових коштів
несе експедитор. Підставою для оплати є
копія рахунку-фактури, виставленого
перевізником, копія
товаро-транспортної накладної (СМR) з
відміткою вантажоодержувача про
приймання вантажу в одному екземплярі
і копії інших документів, зазначених у
транспортному замовленні, тобто в
заявці, якщо інше не вказано у заявці, з
обов'язковим надсиланням експедитору
оригіналів документів, зазначених вище
(п. 5.2 договору).

Згідно з п. 4.2.1 договору експедитор
зобов'язаний заповнювати заявки
відповідно до вимог, вказаних в пункті
3.1 цього договору, а також додатково
надавати письмові інструкції
перевізнику, необхідні для належного
доставлення вантажу, а саме
знаходження адреси та ідентифікації
вантажоодержувача. Відповідальність
за невідповідність фактичної ваги до
зазначеної у товаросупровідних
документах та заявки, яка є невід'ємною
частиною цього договору, покладається
на експедитора.

Експедитор несе повну матеріальну
відповідальність за повноту і
достовірність наданої ним інформації
перед перевізником за будь-які збитки,
які можуть бути завдані відсутністю,
недостовірністю, неправдивістю, а
також за підробку будь-яких
супровідних документів.

Експедитор зобов'язаний забезпечити
проведення завантаження/розвантаження
та митного оформлення вантажу, що
перевозиться перевізником (п. 4.2.2
договору).

Відповідно до п. 6.3 договору у разі
ненадання вантажу або несвоєчасного
завантаження автотранспортного засобу
до перевезення вантажу протягом 24
годин з моменту прибуття
автотранспорту на завантаження,
перевізник має право вимагати від
експедитора сплати штрафу у сумі, що
становить еквівалент 100 євро по
території Європи, 100 євро по території
України (за курсом НБУ на дату настання
відповідальності сторін) за таких
обставин перевізник має право
відмовитися від виконання даного
перевезення за відповідною заявкою,
при цьому штрафні санкції до
перевізника не застосовуються.

Згідно з п. 6.4 договору за понаднормовий
простій транспортного засобу
перевізника, експедитор зобов'язаний
сплатити перевізнику за кожен
розпочатий день такого простою штраф у
розмірі 100 євро по території Європи та 80
євро за кожен розпочатий день по
території України (а курсом НБУ на дату
настання такої події).

Відповідно до заявки № 01 від 05.02.2014 до
договору сторони погодили масу вантажу
6000 кг (не більше), дата навантаження
11.02.2014, адресу навантаження 20010 Pogliano
Milanese (MI), Via Lainate, 26 Clariant Masterbatches,
вантажоодержувач ТОВ «Ретал Дніпро»,
вартість перевозки - 26000 грн.,
нормативний простій: на
митних/переходах для оформлення
документів - 12 годин з моменту подачі
автотранспорту; при навантаженні,
включно митні процедури - 48 годи (24
години - на навантаження автомобіля, 24
години - на розмитнення автомобіля).
Дана заявка підписана обома сторонами
та скріплена печатками підприємств
(арк. с. 14 том 1).

Згідно вищезазначеної заявки, датою
навантаження автомобіля перевізника
встановлено 11.02.2014 та строк
завантаження - 24 години, тобто
граничний строк навантаження,
визначений сторонами, 12.02.2014.

У контрольному листі до подорожнього
листа № 35884 від 13.01.2014 серія 02 ААВ
зазначено, що автомобіль перевізника
10.02.2014 о 12:15 прибув на місце
навантаження, зазначене у заявці № 01
від 05.02.2014 до договору перевезення (арк.
с. 18-19 том 1).

Однак, з міжнародної
товарно-транспортної накладної (CMR)
А№000081 вбачається, що автомобіль
перевізника було навантажено за
адресою 20010 Pogliano Milanese (MI), Via Lainate, 26 Clariant
Masterbatches лише 19.02.2014 (арк. с. 15 том 1).

Таким чином, відбулося несвоєчасне
навантаження автомобіля перевізника
та його понаднормовий простій на
території Італії у кількості 8 днів (з
13.02.2014 по 20.02.2014, враховуючи строк
навантаження - 24 години, встановлений
сторонами у заявці).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивач неодноразово, а
саме листами від 13.02.2014 вих. № 01 та від
17.02.2014 № б/н, повідомляв відповідача
щодо незавантаження автомобіля
перевізника у строки. встановлені у
заявці, та знаходження останнього на
місці навантаження в очікуванні
навантаження (арк. с. 20-21 том 1).

Згідно з CMR А№000081, автомобіль
перевізника прибув на пограничний
перехід зі сторони Угорщини "Zahony" 21.02.2014,
на якому о 18:20 було здійснено
зважування автомобіля (арк. с 25 том 1);

21.02.2014 автомобіль перевізника прибув на
пограничний перехід в Україні "Тиса" та
о 22:11 розпочалось зважування
автомобіля (арк. с. 26 том 1).

З матеріалів справи вбачається, що у
перепустці ЕЕ№11000000/2014/904524 була
неправильно зазначена вага вантажу,
який перевозився згідно заявки від
05.02.2014 № 01, а саме, у даній перепустці
було зазначено вагу вантажу 5600 кг,
замість 6000 кг (арк. с. 27 том
1). У зв'язку з чим, відповідачем була
складена інша перепустка
ЕЕ№014.904664, в якій зазначена
правильна вага вантажу у розмірі 6000 кг.
22.02.2014 позивачем закінчено митне
оформлення вантажу, про що свідчить
штам Чопської митниці на
вищезазначеній перепустці (арк. с. 28 том
1).

Таким чином, відбулась затримка
митного оформлення вантажу на
території України, яка перевищила 12
годин - нормативного простою на
погран/переходах для оформлення
документів, що передбачено заявкою від
05.02.2014 № 01.

У зв'язку з несвоєчасним навантаження
автомобіля, його простоєм на території
Італії та у зв'язку з понаднормовим
простоєм транспортного засобу
позивача на території України під час
оформлення документів, позивач
звернувся до відповідача з претензією
про сплату штрафу згідного договору у
розмірі 10398, 53 грн.

Відповідач залишив дану претензію без
задоволення, у зв'язку з чим позивач
звернувся до господарського суду з
вимогою про стягнення з відповідача
штрафу за несвоєчасне навантаження
автомобіля у розмірі 1169, 39 грн., за його
понаднормовий простій на території
Італії у сумі 9470, 47 грн. та за
понаднормовий простій автомобілю на
території України у сумі 968, 07 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вказана вимога позивача підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Проаналізувавши зміст укладеного між
сторонами договору та матеріали
справи, суд дійшов висновку, що за
цивільно-правовими ознаками цей
договір є договором транспортного
експедирування.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 316 Господарського кодексу
України передбачено, що за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлений
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, укладати від свого імені або
від імені клієнта договір перевезення
вантажу, забезпечувати відправку і
одержання вантажу, а також виконання
інших зобов'язань, пов'язаних із
перевезенням. Договором транспортного
експедирування може бути передбачено
надання додаткових послуг, необхідних
для доставки вантажу (перевірка
кількості та стану вантажу, його
завантаження та вивантаження, сплата
мита, зборів і витрат, покладених на
клієнта, зберігання вантажу до його
одержання у пункті призначення,
одержання необхідних для експорту та
імпорту документів, виконання митних
формальностей тощо).

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу
України за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного
експедирування може бути передбачено
надання додаткових послуг, необхідних
для доставки вантажу (перевірка
кількості та стану вантажу, його
завантаження та вивантаження, сплата
мита, зборів і витрат, покладених на
клієнта, зберігання вантажу до його
одержання у пункті призначення,
одержання необхідних для експорту та
імпорту документів, виконання митних
формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також
на випадки, коли обов'язки експедитора
виконуються перевізником.

Умови договору транспортного
експедирування визначаються за
домовленістю сторін, якщо інше на
встановлено законом, іншими
нормативно-правовими актами.

Тобто виходячи з умов спірного
договору та положень законодавства
України, позивач є експедитором та
перевізником, а відповідач - клієнтом,
замовником послуг з перевезення.

Статтею 934 Цивільного кодексу України
передбачено, що за порушення обов'язків
за договором транспортного
експедирування експедитор відповідає
перед клієнтом відповідно до глави 51
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі, зокрема, вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 ГК України,
застосовуються господарські санкції,
зокрема, штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується несвоєчасне
завантаження автомобіля (19.02.2014 замість
11.02.2014), його простій на території
Італії (8 днів з 13.02.2014 по 20.02.2014) та
понаднормовий простій транспортного
засобу позивача на території України (1
день).

Разом з тим, суд, заслухавши пояснення
представника відповідача та оглянувши
надані ним докази, дійшов висновку, що
відповідачем не спростовано
твердження позивача щодо
несвоєчасного завантаження
автомобіля, його простій на території
Італії та понаднормовий простій
транспортного засобу позивача на
території України.

У відзиві на позовну заяву відповідач
також зазначає, що листом від 10.02.2014 він
повідомив позивача про затримку
завантаження автомобіля, яка мала бути
11.02.2014, та запропонував позивачу або
прийняти відмову від заявки № 01 від
05.02.2014 зі сплатою згідно п. 6.7 договору
штрафу у розмірі 15 % від вартості послуг
або перенести дату навантаження за
вищезазначеною заявкою на 19-20.02.20.14 (арк.
с 14 том 1).

Листом від 17.02.2014 відповідач повідомив
позивача, що відвантаження автомобіля
має відбутися 19-20.02.2014 (арк. с. 22, том 1).

Твердження відповідача, з посиланням
на електронну переписку між сторонами
(арк. с. 11-113, 177-184 том 1), щодо внесення
сторонами змін до заявки від 05.02.2014 в
частині дати навантаження товару, а
саме перенесення дати навантаження на
19.02.2014, є безпідставними з огляду на
нижчевикладене.

Правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК
України).

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦК України
правочини на виконання договору,
укладеного в письмовій формі, можуть за
домовленістю сторін вчинятися усно,
якщо це не суперечить договору або
закону.

Пунктом 3.1 договору встановили, що
експедитор інформує перевізника про
перевезення, не пізніше ніж за 48 годин
до її початку, згідно заповненої заявки
установленого зразка, яка вважається
переданою експедитором по E-mail або по
факсимільному зв'язку чи по скайпу
експедитором та прийнятою
перевізником до виконання, якщо вона
заповнена належним чином та підписана
повноважними представниками сторін та
скріплена печатками.

Таким чином, умовами договору сторони
встановили обов'язкове підписання
заявки сторонами та скріплення
підписів печатками. Іншого способу
узгодження заявок на перевезення
вантажу, сторонами у договорі не
передбачено.

Доказів узгодження сторонами іншої
дати навантаження товару, шляхом
підписання сторонами відповідної
заявки, до суду не надано. Отже,
твердження відповідача, про
узгодження сторонами змін до заявки
від 05.02.2014 № 01 щодо дати навантаження
товару, не підтверджуються належними
та допустимими доказами, а тому не
приймаються судом до уваги.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, підтверджуються
належними та допустимими доказами, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача у розмірі 1827 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача інші витрати пов'язані з
оплатою послуг адвоката у розмірі 3300
грн.

На підтвердження своїх вимог в цій
частині позивачем надано суду, зокрема,
№ 01 щодо надання юридичних послуг та
правової допомоги адвоката від 20.01.2010
(арк. с. 63-64), технічне завдання № 1 від
01.03.2014 (арк. с. 65), свідоцтво про право на
заняття адвокатською діяльністю № 678
від 07.05.2008 (арк. с. 60), акт № 1
здачі-приймання виконаних робіт за
надання послуг юридичної консультації
та правової допомоги адвоката від
28.05.2014 на суму 1800 грн. (арк. с. 66), рахунок
від 28.05.2014, виставлений адвокатом
ОСОБА_3 ФОП ОСОБА_1 на оплату виконаних
робіт (гонорару) за надані юридичні
послуги (арк. с. 67) та квитанція від
29.05.2014 № 99159.1031.3, згідно якої здійснено
оплату послуг адвоката ОСОБА_3 у
розмірі 18000 грн. (арк. с. 68).

Також, позивачем до суду надано акти
здачі-приймання виконаних робіт за
надання послуг юридичної консультації
та правової допомоги адвоката від
12.06.2014 № 2 та від 18.07.2014 № 3 на загальну
суму 1500 грн. (арк. с. 8, 10 том 2) та копії
квитанцій від 13.06.2014 № 99159.400.6 та від №
П443/2535636/1 на оплату вищезазначених
послуг на загальну суму 1500 грн. (арк. с. 8,
11 том 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" № 7 від 21.02.2013
передбачено, що витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат здійснюється за
загальними правилами частини п'ятої
статті 49 ГПК, тобто при задоволенні
позову вони покладаються на
відповідача, при відмові в позові - на
позивача, а при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. За
тими ж правилами здійснюється й
розподіл сум цих витрат у розгляді
господарським судом апеляційних і
касаційних скарг. Вирішуючи питання
про такий розподіл, господарський суд
має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" № 7 від 21.02.2013).

Враховуючи наведене, наявні в
матеріалах справи докази понесення
позивачем витрат на юридичні послуги в
розмірі 3300 грн., господарський суд
вважає, що вимога позивача про
стягнення з відповідача витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката,
підлягає задоволенню повністю, а саме у
розмірі 3300 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) штраф у розмірі
11607, 93 грн., витрати на оплату послуг
адвоката у сумі 3300 грн. та 1827 грн. витрат
по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 28.07.2014

Суддя В.І. Ярошенко