ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р.
Справа № 911/1844/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Хімагромаркетинг» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпроагропрогрес» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акруа»
про стягнення суми,

за участю представників:

позивача: Вольницький С.С. (дов. б/н від
24.06.2014);

відповідача 1: не з'явився.

відповідача 2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпроагропрогрес»
та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» про
стягнення суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачами своїх зобов'язань за
договором поставки № АП-07-0012 від 20.02.2012
та додатковими договорами до нього та
договором поруки № ПР-10-1012 від 10.10.2012.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.05.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 03.06.2014.

Ухвалою від 03.06.2014 строк розгляду було
продовжено на 15 днів, а розгляд справи
було відкладено на 22.07.2014.

В судовому засіданні 22.06.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги
повністю. Відповідачі в судове
засідання не з'явились, про причини
неявки суд не повідомили.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 22.07.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

20.02.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дніпроагропрогрес»
(покупець) було укладено договір
поставки № АП-07-0012, відповідно до п. 1.1.,
1.4. якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцеві, а
покупець зобов'язується прийняти й
оплатити засоби захисту рослин
загальною вартістю 13194,60 грн (перелік
вказано у п. 1.1. договору). Кількість і
асортимент товару, який підлягає
поставці, визначається відповідно до п.
1.1. даного договору. За бажанням покупця
кількість та асортимент товару може
бути збільшені, що оформляється
додатковою угодою, в якій визначається
кількість та асортимент товару, що
підлягає поставці та строк оплати.

Покупець зобов'язався сплатити вказану
суму не пізніше 20.10.2012 (п. 2.1. договору).

Додатковими договорами до договору
поставки № АП-07-0012 від 20.02.2012, а саме №
АП-07-0012ДС1 від 20.04.2012, № АП-07-0012ДС2 від
23.04.2012, № АП-07-0012ДС3 від 29.05.2012 сторони
змінювали обсяг поставки, внаслідок
чого загальна вартість, товару, що має
бути поставлений за договором, склала
7321,04 грн. Крім того, вказаними
договорами сторони погоджували
додаткові графіки платежів, водночас,
кінцевий строк оплати сторонами
змінений не був - не пізніше 20.10.2012.

На виконання своїх договірних
зобов'язань позивачем було поставлено
відповідачу-1 товар відповідно до
видаткових накладних № АП-07-0157 від
25.04.2012, № АП-07-0158 від 25.04.2012, № АП-07-0341 від
29.05.2012 на загальну суму 7321,04 грн. Про
факт прийняття товару відповідачем-1
свідчать підписи уповноважених ним
осіб, відбитки печатки на видаткових
накладних, а також довіреності на
отримання цінностей (копії, погоджених
сторонами, накладних, а також
довіреностей містяться в матеріалах
справи). Відповідачем-1 не надавалось
суду жодних скарг або заперечень щодо
якості, кількості товару тощо, а відтак,
суд встановив, що позивач належним
чином виконав свої договірні
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Як вже зазначалось, останній платіж за
весь товар згідно зазначених у
договорі та додаткових договорах
термінів сплати мав бути здійснений не
пізніше 20.10.2012. З матеріалів справи
вбачається, що відповідач-1 неналежним
чином виконував свої зобов'язання щодо
оплати товару, а саме оплатив його лише
частково у сумі 6189,45 грн, внаслідок чого
у нього утворилась заборгованість
перед позивачем у сумі 1131,59 грн.
Вказаний факт підтверджується
довідкою № КІЕ-52/709 від 03.06.2014, наданою
Публічним акціонерним товариством
«Перший Український Міжнародний Банк».

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором поставки №
АП-07-0012 від 20.02.2012 відповідачем-1, 10.10.2012
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(сторона-1) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Акруа» (поручитель)
було укладено договір поруки № ПР-10-1012,
відповідно до п. 1.1. якого поручитель
зобов'язується перед стороною-1
відповідати у повному розмірі за
своєчасне та повне виконання, зокрема,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дніпроагропрогрес»
(сторона-2) зобов'язань, що виникли на
підставі договору поставки № АП-07-0012
від 20.02.2012 та додаткових договорів до
нього, укладеним з стороною-1 на
загальну суму 7321,04 грн.

Поручитель відповідає перед стороною-1
за виконання зобов'язання сторною-2 в
повному обсязі. Поручитель відповідає
в тому ж обсязі, що й сторона-2,
включаючи сплату основного боргу,
процентів, комісій, неустойки, витрат
сторони-1 тощо. У разі порушення
стороною-2 зобов'язання, сторона-2 і
поручитель відповідають перед
стороною-1 як солідарні боржники, що
означає право сторони-1 вимагати
виконання зобов'язання в повному
обсязі як від сторони-2 і поручителя
разом, так і від кожного з них окремо
(п.п. 1.2., 1.3. договору).

У разі порушення зобов'язання
стороною-2 сторона-1 направляє
поручителю письмову вимогу виконати
зобов'язання (або певну його частину).
Сторона-1 не зобов'язана підтверджувати
яким-би то не було чином факт
невиконання зобов'язання стороною-2.
Вимога сторони-1 буде достатньою для
поручителя підставою виконати
зобов'язання на суму, вказану в такій
вимозі, без будь-яких застережень, умов
чи вимог до сторони-1 про надання
додаткової інформації чи документів.
Поручитель зобов'язаний виконати
пред'явлену йому вимогу сторони-1 в
повному обсязі в строк не пізніше 3
(трьох) днів з моменту отримання такої
вимоги (п.п. 3.1., 3.2. договору).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Положеннями ст. 543 Цивільного кодексу
України у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання
обов'язку не в повному обсязі від
одного із солідарних боржників, має
право вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються
зобов'язаними доти, доки їхній
обов'язок не буде виконаний у повному
обсязі. Солідарний боржник не має права
висувати проти вимоги кредитора
заперечення, що ґрунтуються на таких
відносинах решти солідарних боржників
з кредитором, у яких цей боржник не бере
участі. Виконання солідарного
обов'язку у повному обсязі одним із
боржників припиняє обов'язок решти
солідарних боржників перед кредитором.

Відтак, суд встановив, що у позивача
виникло право вимоги до відповідача-2.

05.07.2013 директору відповідача-2 було
вручено вимогу від 04.07.2013, в якій
позивач просить виконати зобов'язання
за договором поруки № ПР-10-1012 від 10.10.2012.
Факт отримання вказаної вимоги
відповідачем-2 підтверджується
підписом директора останнього (копія
вказаної вимоги міститься в матеріалах
справи).

Поручитель свого обов'язку за
договором поруки № ПР-10-1012 від 10.10.2012 не
виконав, суми боргу не сплатив.
Вказаний факт підтверджується
довідкою № КІЕ-52/711 від 03.06.2014, наданою
Публічним акціонерним товариством
«Перший Український Міжнародний Банк»,
що міститься в матеріалах справи.

Отже, оскільки судом встановлено, що
відповідач-1 та відповідач-2 неналежним
чином виконували свої зобов'язання за
договором поставки № АП-07-0012 від 20.02.2012
та додатковими договорами до нього та
договором поруки № ПР-10-1012 від 10.10.2012
відповідно, суд вважає вимогу позивача
про солідарне стягнення з останніх 1131,59
грн боргу обґрунтованою, документально
підтверджено, відповідачами не
спростованою, а відтак такою, що
підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить солідарно
стягнути з відповідачів 1525,33 грн
відсотків річних, 234,51 грн пені, 169,74 грн
15% штрафу.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.п. 5.2., 5.3., 5.4., 5.5. договору
покупець відповідає за несвоєчасну
оплату товару (порушення розділу 2
даного договору) й сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожний день
простроченого платежу. При розрахунку
пені застосовується ставка НБУ, що діє
в період нарахування пені. Сторони
дійшли до згоди, щодо зміни тривалості
позовної давності про стягнення
неустойки (штрафу, пені), передбаченої
п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу
України, і встановили, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, встановлених
розділом 5 цього договору, припиняється
через три роки від дня, коли це
зобов'язання повинно було бути
виконане.

У випадку прострочення виконання
зобов'язань, передбачених розділом 2
даного договору, більше ніж на 30 днів
винна сторона додатково сплачує іншій
стороні за даним договором штраф у
розмірі п'ятнадцяти відсотків від ціни
договору.

Сторони прийшли до згоди, щодо зміни
розміру процентної ставки,
передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, і встановлюють її в
розмірі сорока відсотків річних від
несплаченої загальної вартості товару
протягом 90 календарних днів з дати,
коли товар повинен був бути сплачений
покупцем та дев'яносто шість відсотків
річних від несплаченої ціни товару до
дня повної оплати з дати закінчення
дев'яноста календарних днів.

Перевіривши, надані позивачем,
розрахунки відсотків річних, пені та
штрафу, суд дійшов висновку, що останні
є арифметично вірними, складеними
відповідно до вимог чинного
законодавства та умов договору.

Враховуючи наведене, а також те, що
відповідачами не надавалося суду
контррозрахунку штрафних санкцій,
заперечень проти позову або доказів
сплати боргу, суд вважає вимоги
позивача про солідарне стягнення з
відповідачів 1525,33 грн відсотків річних,
234,51 грн пені, 169,74 грн 15% штрафу такими,
що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Солідарно стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Дніпроагропрогрес» ()
та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» () на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
() 1131,59 грн боргу, 1525,33
грн відсотків річних, 234,51 грн пені, 169,74
грн 15% штрафу, а також 1827,00 грн судового
збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 25.07.2014.

Суддя
А.Ф.
Черногуз