ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р.Справа № 922/2216/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом ДП "Дослідне господарство
"Елітне" Кіровоградської державної
сільськогосподарської дослідної
станції ІСГСЗ НААНУ, с. Созонівка до
ДП Дослідне господарство "Комсомолець"
інституту рослинництва ім. Юр"єва
Української Академії аграрних наук
про стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року Державне підприємство
"Дослідне господарство "Елітне"
Кіровоградської державної
сільськогосподарської дослідної
станції Національної академії
аграрних наук України (позивач)
звернувся до господарського суду
Харківської області із позовною заявою
щодо стягнення з відповідача -
Державного підприємства "Дослідне
господарство "Комсомолець" інституту
рослинництва ім. Юр'єва Національної
академії аграрних наук України, с.
Комсомольське грошових коштів у
розмірі 38558,10 грн., в тому числі 35870,00 грн.
- основного боргу, 2688,10 грн. - пені,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань
відповідно до договору лізингу
№23/05/2012-4 від 23.05.2012 р., який укладено між
позивачем та відповідачем.

18.07.2014 року позивач надав заяву про
уточнення збільшення розміру
позовних вимог та просить суд стягнути
35870,00 грн. - основного боргу, 2947,54 грн. -
пені, посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань відповідно до договору
лізингу №23/05/2012-4 від 23.05.2012 р., який
укладено між позивачем та відповідачем
( а.с.30-31).

Враховуючи, що згідно ст.22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі змінити підставу або
предмет позову, збільшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
або зменшити розмір позовних вимог, суд
вважає, що уточнення позовних вимог не
суперечать інтересам сторін та діючому
законодавству, але не можуть бути
прийняті судом до розгляду, оскільки
позивач не надав докази направлення їх
відповідачу.

Суд ухвалами від 02.07.2014 року, 28.07.2104 року
зобов'язував позивача надіслати на
адресу відповідача уточнення позовних
вимог з метою перевірки нарахування
пені., вимоги суду позивач не виконав.

Господарський суд залишає позов без
розгляду, якщо позивач без поважних
причин не подав витребувані судом
матеріали, необхідні для вирішення
спору або представник позивача не
з'явився на виклику у засіданні
господарського суду і його не з'явлення
перешкоджає вирішенню спору ( п.5 ст. 81
ГПК України) в частині уточнення
позовних, а саме в розгляду збільшення
нарахування пені в розмірі 259,44 грн.

Відповідач проти заявлених вимог
заперечує та просить суд відмовити в
задоволені позовних вимог ( а.с.64-66).

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне

23 травня 2013 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
лізингу №23/05/2012-4 (далі по тексту -
договір лізингу). Відповідно до умов
договору лізингодавець (позивач)
передає належне йому на праві
власності майно Лізингоодержувачеві, а
Лізигоодержувач (відповідач) отримує
корів для забезпечення формування
молочного стада Лізингоодержувача.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Лізинг є специфічним різновидом найму
(оренди), що в деяких випадках може
поєднувати в собі ознаки
купівлі-продажу (поставки).
Підтвердженням цього є положення ч. 2
ст. 806 Цивільного кодексу України,
відповідно до яких до договору лізингу
застосовуються загальні положення про
найм (оренду), купівлю-продаж та
положення про договір поставки з
урахуванням особливостей,
встановлених спеціальним
законодавством.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Позивач свої зобов'язання згідно
укладеного між сторонами договору
виконав належним чином, а саме
відпустив відповідачу телиць в
кількості 10 шт. загальною вагою 3607 кг на
суму 126 245,00 грн., що підтверджується
накладною № 1-00000123, від 30.07.2012 року та
довіреністю № 134 від 27.07.2012 року, актом
№ 1 приймання - передачі Предмету
лізингу від 30.07.12 р. для забезпечення
взятих зобов'язань за договором (
а.с.15-17).

Відповідно п.2.1. договору, строк лізингу
- з моменту передачі предмету лізингу у
лізинг, яким є дата підписання
сторонами акта приймання - передачі
предмету лізингу в лізинг, терміном на
два роки з 30.07.12 р. по 30.07.14 р.

Відповідно до п.3.4.договору, загальна
сума лізингу становить: 126 245,00 грн. та
складається з авансового платежу в
сумі 10% від загальною суми лізингу та
загальної вартості щомісячних
платежів.

Додатком № 2 до договору № 23/05/2012-4
сторони погодили строки сплати
лізингових платежів з 30.08.2012 року по
30.01.2103 року по 6500 грн. щомісячно, з 28.02.2013
року по 30.12.2013 року по 7170 грн. щомісячно
( а. с. 14).

Відповідач згідно умов Договору свої
зобов'язання виконав лише частково, а
саме у розмірі 68 850,00 грн., що
підтверджується: прибутковими
касовими ордерами: №355 від 30.07.12 р. на
суму 10000,00 грн., №359 від 31.07.12 р. на суму
3000,00 грн.; виписками по рахунку
позивача, згідно яких відповідач
платив за платіжними дорученнями: №532
від 22.10.12 р. на суму 15 500,00 грн.; №620 від
29.11.12 р. на суму 6000,00 грн., №710 від 25.12.12 на
сумі 6500,00 гр., №113 від 27.02.13 р. на суму 6
500,00 грн., №128 від 28.02.13 р. на суму 7 000,00
грн., №246 від 01.04.13 р. на суму 7 175,00 грн.,
№278 від 11.04.13 р. на суму 7 175,00 грн. (
а.с.18-26).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, в порушення умов договору
відповідач сплачував лізингові
платежі несвоєчасно та не в повному
обсязі, в зв'язку з чим виникла
заборгованість, та як встановлено
судом заборгованість відповідача
перед позивачем складає 35870,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи сума
заборгованості відповідачем не
сплачена. За таких обставин та
враховуючи доведеність факту
порушення відповідачем умов діючого
законодавства, суд знаходить позовні
вимоги обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню в сумі
заборгованості у розмірі 35870,00 грн.

Окрім того позивачем заявлена до
стягнення пеня у розмірі 2688,10 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог в частині стягнення пені суд
виходить з наступного.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
розірвання договору; сплата неустойки.

Відповідно до пункту 3.8. договору
лізингу сторони обумовили, що сплату
Лізингоодержувачем пені Лізингодавцю
за несвоєчасне виконання зобов'язань у
розмірі 3% від суми заборгованості за
кожен день прострочки платежу.

Відповідно до розрахунку позивача,
поданого разом з позовною заявою,
розмір пені нарахований за період з
31.08.2013 р. по 30.05.2014 р. і становить 2688,10
грн.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлене законом чи договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання повинно мало
бути виконано.

Враховуючи вищевикладене та те, що
відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки НБУ, здійснивши
власний перерахунок пені у
відповідності до наведених норм, суд
встановив, що позивачем при розрахунку
невірно застосовано облікова ставка
НБУ, а саме зазначено, що в період з
31.08.2013 року по 30.05.2014 року облікова
ставка НБУ становить 6,5%, проте з 15.04.2014
року ставка НБУ склала 9,5%. За таких
підстав, судом перераховано суму пені
та встановлено, що належна сума до
стягнення з відповідача, складає 2512,01
грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України
та покладає судовий збір на
відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530, 611 Цивільного
кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43,
47, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Залишити без розгляду заяву про
збільшення позовних вимог в частині
нарахування пені в сумі 259,44 грн.

Стягнути з Державного підприємства
"Дослідне господарство "Комсомолець "
Національної академії аграрних наук
України (вул.Жовтнева, 19-а, село
Комсомольське , Лозівського району,
Харківської області р/р 3889 в ПАТ
"КредитиАгрикольБанк", МФО 300614, ) на користь Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Елітне" Кіровоградської державної
сільськогосподарської дослідної
станції Національної академії
аграрних наук України" 27602, вул.
Центральна, 2, село Созонівка,
Кіровоградський район,
Кіровоградської області, ир/р 1 в
АТ "РайффайзенБанк "Аваль", МФО 380805,
) суму основного боргу у
розмірі 35870,00 грн, пені 2512,01 грн., та
судового збору 1827,00 грн.

У іншій частині позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 04.08.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова