ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"31" липня 2014 р.
Справа № 918/980/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Качура А.М., розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метал Холдінг Трейд"
м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Високовольтний
СОЮЗ-РЗВА" м. Рівне

про стягнення 72 423 грн. 44 коп.

Представники:

від позивача: Живолуп К.С. (довіреність
від 17.06.2014 року)

від відповідача: Соловик О.Ю.
(довіреність від 26.05.2014 року)

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського
процесуального кодексу України
(далі-ГПК України) роз'яснені

Відводи з підстав, передбачених
статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до статті 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Метал Холдінг Трейд"
звернувся до господарського суду
Рівненської області позовом до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Високовольтний
СОЮЗ-РЗВА" про стягнення в сумі 72 423,44
грн., з яких: 60 853,48 грн. сума основної
заборгованості, 4517,06 грн. пені, 6 146,19 грн.
інфляційних втрат, 906,71 грн. 3% річних,
позовні вимоги аргументувавши тим, що
відповідач не виконав умови договору
№212.31/М-02-12 від 19.12.2011 року в частині
повного розрахунку за поставлений
товар.

16.07.2014 року відповідачем подано до суду
відзив на позовну заяву №11-0/118 від
16.05.2014 року, відповідно до змісту якого
відповідач визнає факт одержання від
позивача товару на загальну суму 80 884,60
грн., однак зазначає, що оскільки
сторонами не укладено специфікацію на
поставлену продукцію, відтак предмет
договору не визначений, з огляду на що
договір №212.31/М-02-12 від 19.12.2011 року є
неукладеним.

З огляду на зазначене відповідач
просить суд відмовити в задоволенні
позову.

17.07.2014 року позивачем подано до суду
заяву про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої, у зв'язку зі сплатою
відповідачем заборгованості в сумі 10
000,00 грн. позивач просить суд стягнути з
відповідача 50 853,48 грн. основної
заборгованості 4517,06 грн. пені, 6146,19 грн.
інфляційних втрат, 906,71 грн. 3% річних.

Подана позивачем заява прийнята судом
до розгляду.

30.07.2014 року позивачем подано до суду
клопотання про долучення до матеріалів
справи доказів часткового розрахунку
за поставлений товар.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнав з
підстав зазначених у відзиві на позов.

Оцінивши наявні в матеріалах справи та
досліджені в судовому засіданні
докази, на основі діючого
законодавства, суд прийшов до
наступних висновків.

19 грудня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Метал
Холдінг Трейд" (позивач, постачальник)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Високовольтний
СОЮЗ-РЗВА" (відповідач, покупець) було
укладено договір №212.31/М-02-12 з
додатковими договорами №1, №2, №3, №4
(надалі договір), відповідно до
предмету якого постачальник
зобов'язується поставити та передати у
власність покупця металопрокат,
найменування, асортимент, та загальна
кількість якого зазначені в
специфікаціях, що є невід'ємними
частинами даного договору, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити цю
продукцію на умовах, визначених даним
договором.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи видаткової накладної №РН-0031629
від 03 грудня 2013 року позивач на
підставі договору №212.31/М-02-12 від 19.12.2011
року поставив відповідачу товар на
загальну суму 80 884,60 грн.

Факт отримання вказаного товару за
видатковою накладною №РН-0031629 від 03
грудня 2013 року відповідачем
визнається.

Згідно додаткової угоди №4 від 06.11.2013
року до договору, покупець сплачує
вартість продукції протягом 15
календарних днів з дня поставки
продукції, якщо інше не встановлено в
рахунку-фактурі/специфікації.

В подальшому відповідач частково
розрахувався за поставлений товар в
сумі 30 031,12 грн. що підтверджується
зокрема банківськими виписками.

Відтак неоплаченим залишається товар
поставлений згідно видаткової
накладної №РН-0031629 від 03 грудня 2013 року
на суму 50 853,48 грн.

За своею правовою природою
правовідносини, що досліджуються судом
виникли між сторнами на підставі
договору поставки.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті
712 Цивільного кодексу України (далі ЦК
України), за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статті 11 Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до статті 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
визначено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно із статті 526 ЦК України та статті
193 Господарського кодексу України (далі
- ГК України), зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 612 ЦК
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

При цьому, з урахуванням положень
статтей 509, 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК
України, суд приходить до висновку про
наявність у відповідача обов'язку
виконати належним чином зобов'язання
по оплаті отриманого від позивача
товару та відсутність у відповідача
права на односторонню відмову від
такого зобов'язання.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що станом на час розгляду
справи за відповідачем перед позивачем
рахується заборгованість за договором
в сумі 50853,48 грн.

Як передбачено пунктом 7.2. договору за
несвоєчасну оплату партії продукції,
покупець сплачує постачальнику пеню 0,1%
від несвоєчасно сплаченої суми за
кожний день прострочки, але не більше
норми, встановленої Законом України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

За прострочення оплати товару позивач
нарахував відповідачу 4517,06 грн. грн.
пені та

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно
статті 549 ЦК України, - є грошова сума
або інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові в разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Частиною 6 статті 232 ГК України
визначено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

А тому, нарахування пені слід проводити
починаючи з дати, яка є наступною після
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок суд вважає його законним
обґрунтованим, а відтак таким що
підлягає до задоволення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
3 проценти річних в розмірі 906,71 грн. та
6146,19 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши надані позивачем
розрахунок нарахування інфляційних
втрат суд вважає його законним
обґрунтованим а відтак таким, що
підлягає до задоволення.

Щодо наданого позивачем розрахунку 3%
річних, суд зазначає, що здійснивши
перерахунок процентів річних за період
з 19.12.2013 року по 17.06.2014 року на суму 60853,48
грн., вважає, що до задоволення підлягає
905,30 грн. 3% річних, відтак в задоволенні
1,41 грн. 3% річних нарахованих позивачем
слід відмовити.

Щодо тверджень позивача висвітлених у
відзиві на позов суд зазначає наступне.

Згідно видаткової накладної №РН-0031629
від 03 грудня 2013 року позивач на
підставі договору №212.31/М-02-12 від 19.12.2011
року поставив відповідачу товар на
загальну суму 80 884,60 грн.

В свою чергу відповідачем в якості
доказів часткової сплати за
поставлений товар надано платіжні
доручення, де в призначенні платежу
вказано згідно договору №212.31/М-02-12 від
19.12.11.

Відповідач прийняв товар згідно
видаткової накладної №РН-0031629 від 03
грудня 2013 року на підставі договору
№212.31/М-02-12 від 19.12.2011 року, будь-які
заперечення до поставленого товару чи
оформлення видаткових документів не
висловив.

Посилання на договір №212.31/М-02-12 від
19.12.2011 року, крім видаткової накладної
та платіжних доручень, наявні також у
довіреності на отримання матеріальних
цінностей № 15785 від 02.12.2013 року виданої
відповідачем на отримання
матеріальних цінностей від позивача.

А тому суд вважає, що поставка товару,
оплату за який стягує позивач
здійснжвалася саме на підставі
договору №212.31/М-02-12 від 19.12.2011 року.

Крім того, суд зазначає, що видаткова
накладна, яка була надана позивачем
оформлена відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україниі" та
Положення "Про документальне
забезпечення записів бухгалтерського
обліку" затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 року № 88 щодо зазначення
обов'язкових в ній реквізитів, а саме:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ;
назву документа (форми); дату і місце
складення документа; зміст та обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції (у натуральному
таабо вартісному виразі); посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші данні,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україниі" і яка відповідає
вимогам, зокрема статті 9 названого
Закону і Положенню про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар на підставі підписаного
сторонами договору.

Положення частини 1 статті 181 ГК України
дозволяють сторонам укладати
господарські договори не лише шляхом
підписання єдиного документа чи обміну
листами, але й шляхом підтвердження
прийняття до виконання замовлень.

Крім того, за приписами частини 8 статті
181 ГК України, у разі, якщо сторони не
досягли згоди з усіх істотних умов
господарського договору, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся). Якщо одна із сторін
здійснила фактичні дії щодо його
виконання, правові наслідки таких дій
визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

При розгляді даного спору судом
встановлено, що сторони досягли згоди з
усіх істотних умов договору поставки в
тому числі предмету договору, в тому
числі асортименту, якості, кількості
товару та ціни, оскільки позивач
передав товар, а відповідач прийняв та
частково оплачував товар за договором,
тобто відповідач здійснював фактичні
дії щодо виконання вказаного договору.

Натомість всупереч статтям 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, відповідач не надав жодних
доказів, які свідчили про
невідповідність даних бухгалтерського
обліку позивача.

За таких обставин, відповідач під час
вирішення спору не довів
обґрунтованості та правомірності як
своїх заперечень проти позову.
Наведені ним в відзиві на позов доводи
нічим не обґрунтовані та не
узгоджуються з наявними у справі
матеріалами.

Водночас суд дійшов висновку про те, що
відсутні підстави для визнання
досліджуваного договору неукладеним,
оскільки як юридичні, так і фактичні
дії сторін свідчать про укладення
договору №212.31/М-02-12 від 19.12.2011 року та
його виконання.

Враховуючи викладене вище, докази
надані позивачем на підтвердження
заявлених вимог, суд дійшов висновку що
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метал Холдінг Трейд"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Високовольтний
СОЮЗ-РЗВА" про стягнення 50853,48 грн.
основної заборгованості 4517,06 грн. пені,
6146,19 грн. інфляційних втрат, 905,30 грн. 3%
річних є законними, обґрунтованими,
відповідачем не спростованими, а
відтак такими, що підлягають до
задоволення з покладенням витрат по
сплаті судового збору на відповідача
на підставі статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Високовольтний
СОЮЗ-РЗВА" (33001, м. Рівне, вул. Біла, 16, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Метал
Холдінг Трейд" (03039, м. Київ,
Саперно-Слобідський проїзд, 4, ) 50 853,48 грн. основної
заборгованості 4517,06 грн. пені, 6146,19 грн.
інфляційних втрат, 905,30 грн. 3% річних та
1827,00 грн. судового збору.

3. В частині стягнення 1,41 грн. 3% річних
відмовити

4. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

повне рішення складено 01.08.2014 року

Суддя
Качур А.М.