м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8254/14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галеус"
до Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк"
про зобов'язання перерахувати
Суддя Гумега О.В.
від позивача: не з'явився
від відповідача: Дмитрієва Н.В. за
довіреністю № 257/03 від 12.06.2014 р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Галеус" (позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" (відповідач) про
зобов'язання останнього перерахувати з
поточного рахунку Товариства з
обмеженою відповідальністю "Галеус",
відкритого згідно Договору № 5080 про
відкриття банківського рахунку та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування, грошові кошти згідно
платіжних доручень № 15 від 19.02.2014 р., № 16
від 20.02.2014 р., № 17 від 25.02.2014 р.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем усупереч умовам
наведеного договору та вимогам чинного
законодавства не було виконано
платіжні доручення № 15 від 19.02.2014 р., № 16
від 20.02.2014 р., № 17 від 25.02.2014 р. про
перерахування коштів за реквізитами,
вказаними в наведених розрахункових
документах, поданих позивачем на
виконання відповідачу.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.05.2014 р. (суддя Дупляк О.М.)
порушено провадження у справі № 910/8254/14
та призначено справу до розгляду на
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 р. (суддя Дупляк О.М.), на
підставі ст. 89 ГПК України, виправлено
описку, допущену в ухвалі суду про
порушення провадження у справі від
05.05.2014, ухвалено замість "на 09.06.2014 о 11:40"
читати "на 16.06.14 о 11:40".
Розпорядженням Керівника апарату
Господарського суду міста Києва №
04-23/338 від 12.06.2014 р., у зв'язку з тривалим
лікарняним судді Дупляк О.М., з метою
дотримання вимог ГПК України та
відповідно до п. 3.1.11 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, призначено повторний
автоматичний розподіл справи № 910/8254/14.
В порядку статті 2-1 ГПК України, справу
№ 910/8254/14 передано на розгляд Гумезі О.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 р. справу № 910/8254/14
прийнято до провадження судді Гумеги
О.В., розгляд справи призначено на 04.07.2014
26.06.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника відповідача надійшов
супровідний лист з документами для
долучення до матеріалів справи на
виконання вимог ухвали суду від 26.05.2014
р., серед яких: відзив на позов, копія
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців стосовно відповідача
станом на 13.06.2014 р.; заява про
відсутність аналогічного спору; докази
на підтвердження направлення відзиву
В судове засідання, призначене на 04.07.2014
р., з'явились представники сторін.
Представник позивача в судовому
засіданні 04.07.2014 р. подав клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи, а саме: копії банківської
виписки; копії виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців стосовно
позивача станом на 26.02.2012 р.; копії
Статуту ТОВ "Галеус". Клопотання судом
задоволене та передане до відділу
діловодства суду для реєстрації.
В судовому засіданні 04.07.2014 р.
представник позивача надав пояснення
по суті заявлених позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача заперечував
проти заявлених позовних вимог з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву, та просив суд відмовити
позивачу в задоволенні позову.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК
України, суд оголосив перерву в
судовому засіданні 04.07.2014 р. до 28.07.2014 р.
В судове засідання, призначене на 28.07.2014
р., з'явився представник відповідача.
Представник позивача в судове
засідання, призначене на 28.07.2014 р., не
з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив, про час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином з огляду на наступне.
Як зазначено у п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. У разі присутності сторони або
іншого учасника судового процесу в
судовому засіданні протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.
За змістом статті 87 ГПК України
надіслання повних рішень та ухвал
сторонам, прокурору, третім особам, які
були присутні в судовому засіданні,
законом не передбачено.
Матеріалами справи підтверджується, що
представник позивача був присутній в
судовому засіданні 04.07.2014 р., в якому
оголошено перерву до 28.07.2014 р.
За наведених обставин, вважається, що
позивач був належним чином
повідомлений про час і місце
наступного судового засідання.
Крім того, в матеріалах справи наявна
розписка представників сторін, в т.ч.
позивача, про те, що вони повідомлені
про оголошення перерви в судовому
засіданні 04.07.2014 р. до 28.07.2014 р. об 11:30 год.
При цьому матеріалами справи
підтверджується, що позивач після
подання позову не подавав та не
надсилав до суду заяв (клопотань) про
зміну позовних вимог або про відмову
від позову, а таке свідчить про те, що
позивач підтримує заявлені ним у
позовній заяві № б/н від 25.04.2014 р.
Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
Враховуючи наведене, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
28.07.2014 р. без участі представника
позивача за наявними в ній матеріалами,
запобігаючи одночасно безпідставному
затягуванню розгляду спору.
В судовому засіданні 28.07.2014 р.
представник відповідача заперечував
проти заявлених позовних вимог з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву, та просив суд відмовити
позивачу в задоволенні позову.
Після виходу суду з нарадчої кімнати, у
судовому засіданні 28.07.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення та повідомлено, що
повне рішення буде складено у термін,
передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у матеріалах
справи докази, оглянувши в судових
засіданнях оригінали документів, копії
яких знаходяться в матеріалах справи,
Господарський суд міста Києва
31 грудня 2009 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Галеус"
(Клієнт, позивач) та Публічним
акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк" (Банк, відповідач) було
укладено Договір про відкриття
банківського рахунку та здійснення
розрахунково-касового обслуговування,
відповідно до пункту 1.1 якого Банк
відкриває Клієнту поточний рахунок у
національній і/або іноземній валюті, в
тому числі і банківських металах,
бюджетний рахунок (надалі - рахунок) та
здійснює його розрахунково-касове
обслуговування відповідно до чинного
законодавства України та
нормативно-правових актів
Національного банку України (надалі -
Згідно п. 2.1 Договору передбачено, що
переказ та списання коштів з рахунку
Клієнта здійснюється Банком з
урахуванням залишку на початок дня та
поточних надходжень на його рахунок
протягом операційного дня.
Відповідно до п. 2.3 Договору
рохрахунково-касові документи в
національній валюті Банк приймає та
виконує в день їх надходження за умови,
що вони були надані протягом
операційного часу (9-00 до 16-00). Документи,
які надійшли після операційного часу,
виконуються Банком не пізніше
Згідно з п.п. 3.1.2 Договору, Банк
зобов'язувався своєчасно здійснювати
комплексне розрахунково-касове
обслуговування Клієнта і здійснювати
за його дорученням усі розрахункові,
касові і валютні операції, відповідно
до чинного законодавства України та
нормативно-правових актів
Національного банку України.
11 березня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Галеус"
(Клієнт) та Публічним акціонерним
товариством "Брокбізнесбанк" (Банк)
було укладено Додаткову угоду до
договору про відкриття банківського
рахунку та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
№ 5080 про дистанційне обслуговування з
використанням програмно-технічного
комплексу "Клієнт-Банк" (надалі -
Відповідно до п. 1.2 вищенаведеної
Додаткової угоди сторони дійшли згоди,
що Клієнт доручає, а Банк бере на себе
зобов'язання по забезпеченню
дистанційного розрахункового
обслуговування відкритих у Банку
рахунків Клієнта, за допомогою
програмно-технічного комплексу
"Клієнт-Банк" з вбудованою системою
Згідно з п.п. 2.2.3 Додаткової угоди, Банк
зобов'язувався приймати по каналу
зв'язку і проводити операції по
електронних розрахункових документах
Клієнта, які виготовлені, завірені
електронним підписом і зашифровані за
допомогою наданого Банком програмного
забезпечення "Клієнт-Банк" та не
суперечать вимогам чинного
законодавства України та нормативним
На підставі наведеного Договору та
Додаткової угоди до нього, Товариством
з обмеженою відповідальністю "Галеус"
(позивачем) було відправлено
Публічному акціонерному товариству
"Брокбізнесбанк" (відповідачу) з
використанням системи "Клієнт-Банк"
наступні платіжні доручення за
вказаними в них реквізитами
- платіжне доручення № 15 від 19.02.2014 р. на
- платіжне доручення № 16 від 20.02.2014
р. на суму 393,21 грн.;
- платіжне доручення № 17 від 25.02.2014
р. на суму 57,80 грн. (надалі разом -
платіжні доручення).
Однак, відповідач, за наявності коштів
на рахунку позивача, не здійснив
перерахування грошових коштів за
реквізитами призначення, вказаними у
вищенаведених розрахункових
документах, поданих позивачем на
14.03.2014 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією про виконання
платіжних доручень, яка була
зареєстрована відповідачем за вх. № 3346
У відповідь на наведену претензію
позивача, відповідач листом № 3093/005-04
від 25.03.2014 р. повідомив, що на підставі
постанови Правління Національного
банку України від 28.02.2014 р. № 107 "Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" до
категорії неплатоспроможних"
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
28.02.2014 р. прийнято рішення № 9 щодо
запровадження тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в Публічне
акціонерне товариство
"Брокбізнесбанк". Також повідомлено, що
тимчасову адміністрацію в Публічне
акціонерне товариство "Брокбізнесбанк"
запроваджено строком на три місяця з 03
березня 2014 року по 02 червня 2014 року,
тоді як відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" під час
тимчасової адміністрації не
здійснюються задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку;
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
Разом з тим, позивач вважає наведену
позицію відповідача необґрунтованою
та безпідставною, оскільки статтею 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" не
визначено в якості наслідків
запровадження тимчасової
адміністрації заборони на здійснення
витрат, пов'язаних із забезпеченням
банківської установи. До того ж,
відповідно до статті 1074 Цивільного
кодексу України обмеження прав клієнта
щодо розпорядження грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпорядження рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом, а
відповідно до статті 1073 Цивільного
кодексу України - у разі, зокрема,
порушення банком розпорядження
клієнта про перерахування грошових
коштів з його рахунка банк повинен
негайно після виявлення порушення
зарахувати відповідну суму на рахунок
клієнта або належного отримувача,
сплатити проценти та відшкодувати
завдані збитки, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідач вважає доводи позивача
необгрунтованими, безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню,
оскільки станом на момент звернення
позивача з позовом до суду у
відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація (згідно
рішення виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
28.02.2014 р. № 9), а з 11.06.2014 р. у відповідача
відкликано ліцензію та розпочато його
ліквідацію (відповідно до Постанови
Правління Нацбанку України від 10.06.2014 р.
№ 339, рішення виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
11.06.2014 р. № 45). Відповідач зазначає, що
процедура стовно виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах. Відтак, на думку
відповідача, у спорах, пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами, а
отже в спірному випадку, норми Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" є спеціальними,
а даний Закон є пріоритетним відносно
інших законодавчих актів України у цих
правовідносинах. В свою чергу, виходячи
зі змісту статей 49, 52 наведеного Закону,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним Законом
порядку з дотриманням принципів
черговості, передбаченої статтею 52
Закону, у зв'язку з чим підстави для
задоволення вимог позивача за даним
позовом відсутні.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
даного позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що укладений між
позивачем та відповідачем Договір
разом з Додатковою угодою до нього за
своєю правовою природою є договором
банківського рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 Цивільного
кодексу України договір банківського
рахунка укладається для відкриття
клієнтові або визначеній ним особі
рахунка у банку на умовах, погоджених
сторонами.

За договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком (ч. 1 ст. 1066 Цивільного
кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 1068 Цивільного кодексу
України банк зобов'язаний вчиняти для
клієнта операції, які передбачені для
рахунків даного виду законом,
банківськими правилами та звичаями
ділового обороту, якщо інше не
встановлено договором банківського
рахунка, а згідно частини третьої
наведеної статті банк зобов'язаний за
розпорядженням клієнта видати або
перерахувати з його рахунка грошові
кошти в день надходження до банку
відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Приписами статті 1074 Цивільного кодексу
України (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із законами України
від 18.05.2010 р. № 2258-VI, від 04.11.2010 р. № 2677-VI)
передбачено, що обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач на підставі Договору та
Додаткової угоди до нього прийняв до
виконання платіжні доручення (№ 15 від
19.02.2014 р. на суму 3932,11 грн., № 16 від 20.02.2014
р. на суму 393,21 грн., № 17 від 25.02.2014 р. на
суму 57,80 грн.), але не виконав їх, у
зв'язку із недостатністю коштів для
виконання зобов'язання перед клієнтами
банку, та повернув вказані платіжні
доручення без виконання з огляду на
віднесенням Банку (відповідача) до
категорії неплатоспроможних та
запровадженням тимчасової
адміністрації в Банку.

Пунктом 22.7 статті 22 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" передбачено, що у разі відмови
з будь-яких причин у прийнятті
розрахункового документа банк має
повернути його ініціатору не пізніше
наступного операційного дня банку із
зазначенням причини повернення.

Судом встановлено, що з 09.03.2011 р. (дата
набрання чинності Законом України від
04.11.2010 № 2677- VI, яким внесено, зокрема,
зміни в статтю 1074 Цивільного кодексу
України) випадки обмеження прав
клієнта щодо розпоряджання грошовими
коштами, що знаходяться на його
рахунку, можуть бути передбачені в
спеціальному законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у спірних
правовідносинах.

Згідно пункту 16 статті 2 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" тимчасова адміністрація
- процедура виведення банку з ринку, що
запроваджується Фондом стосовно
неплатоспроможного банку в порядку,
встановленому цим Законом, а
відповідно до пункту 6 наведеної
статті, ліквідація банку - процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

По матеріалам справи судом
встановлено, що 28.02.2014 р. Правлінням
Національного банку України винесено
постанову № 107 "Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" до категорії
неплатоспроможних".

На підставі вищенаведеної постанови
Правління Національного банку України,
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення № 9 від 28.02.2014 р. "Про
виведення з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації", відповідно
до якого розпочато процедуру виведення
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" з ринку та здійснення
в ньому тимчасової адміністрації з 03
березня 2014 року по 02 червня 2014 року,
запроваджено тимчасову адміністрацію
строком на три місяці з 03 березня 2014
року по 02 червня 2014 року та призначено
уповноваженою особою Фонду за
тимчасову адміністрацію в Публічне
акціонерне товариство "Брокбізнесбанк"
провідного професіонала з питань
врегулювання неплатоспроможності
банків відділу запровадження
процедури тимчасової адміністрації та
ліквідації департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Куреного
Олександра Віктровича.

10.06.2014 р. Правлінням Національного
банку України винесено постанову № 339
"Про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк".

11.06.2014 р. виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення № 45, відповідно до
якого розпочато ліквідацію Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" та призначено
уповноваженою особою Фонду на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" провідного
професіонала з питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасової
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Куреного
Олександра Вікторовича на період з
11.06.2014 р. по 10.06.2015 р. включно.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що станом на момент
звернення позивача з позовом до суду
(30.04.2014 р. відповідно до реєстраційного
штампу про одержання позовної заяви
Господарським судом міста Києва) у
відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація (з 03.03.2014 р.), а з
11.06.2014 р. у відповідача відкликано
ліцензію та розпочато його ліквідацію.

Як вище встановлено, у спорах,
пов'язаних з виконанням банком, в якому
введена тимчасова адміністрація чи
почата процедура його ліквідації,
своїх зобов'язань перед його
кредиторами, норми Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" є спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" з дня призначення
уповноваженої особи Фонду
призупиняються всі повноваження
органів управління банку (загальних
зборів, спостережної ради і правління
(ради директорів) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Уповноважена особа Фонду від
імені Фонду набуває всі повноваження
органів управління банку та органів
контролю з дня початку тимчасової
адміністрації і до її припинення.

Частиною п'ятою статті 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб"(в редакції закону
України № 1586-VII від 04.07.2014) передбачено,
що під час тимчасової адміністрації не
здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та
інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
зобов'язань перед кредиторами, у тому
числі не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних
вимог, якщо це може призвести до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за
зобов'язаннями банку перед
кредиторами.

Згідно частини шостої статті 49 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" уповноважена
особа Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини першої статті 52
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
кошти, одержані в результаті
ліквідації та реалізації майна банку,
спрямовуються уповноваженою особою
Фонду на задоволення вимог кредиторів
у черговості, передбаченій статтею 52
вказаного Закону. Вимоги кожної
наступної черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги (ч. 4 ст. 52
вказаного Закону).

Отже, враховуючи зміст статей 49, 52
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним Законом
порядку з дотриманням принципів
черговості, передбаченої статтею 52
Закону.

Крім того, статтею 47 Закону України "Про
банки і банківську діяльність"
визначено, що банк має право
здійснювати банківську діяльність на
підставі банківської ліцензії шляхом
надання банківських послуг.

Вказаною нормою також встановлено, що
до банківських послуг, які
дозволяється надавати виключно банку,
належить, зокрема, відкриття та ведення
поточних (кореспондентських) рахунків
клієнтів, у т.ч. у банківських металах.

Статтею 17 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" забороняється
здійснювати банківську діяльність без
банківської ліцензії.

Враховуючи, що станом на момент
розгляду даного спору Національним
банком України у відповідача
відкликано банківську ліцензію та
розпочато його ліквідацію, виконання
відповідачем спірної операції з
перерахування коштів з поточного
рахунку позивача згідно платіжних
доручень № 15 від 19.02.2014 р. на суму 3932,11
грн., № 16 від 20.02.2014 р. на суму 393,21 грн., №
17 від 25.02.2014 р. на суму 57,80 грн. на
виконання умов Договору № 5080 про
відкриття банківського рахунку та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування від 31.12.2009 р. та
Додаткової угоди до нього, стало не
можливим.

Відповідно до статті 607 ЦК України
зобов'язання припиняється
неможливістю його виконання у зв'язку з
обставиною, за яку жодна із сторін не
відповідає.

Виходячи з вищевикладеного, підстави
для задоволення вимог позивача за
даним позовом відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. З
огляду на відмову в задоволенні позову,
судовий збір покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93
ГПК України), якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.07.2014 р.

Суддя
Гумега О.В.