ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.07.14р. Справа № 904/4573/14За позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Красний Луч, Луганська обл.

до Приватного підприємства
"Інтер-Спецпром", м.Дніпропетровськ

про стягнення 22 043,87грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-позивач) звернулося до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Приватного
підприємства "Інтер-Спецпром" (далі -
відповідач) про стягнення 22 043,87 грн.

Ухвалою господарського суду від 25.06.14р.
порушено провадження у справі,
прийнято позовну заяву до розгляду,
призначено судове засідання на 29.07.14р.

29.07.14р. у судове засідання повноважний
представник позивача не з'явився, але
до суду від позивача надійшли: заява
про зменшення позовних вимог,
відповідно до якого позивач просить
стягнути з відповідача 22 023,68 грн.;
власні письмові підтвердження того, що
у провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, немає
справи зі спору між тими ж сторонами,
про той же предмет і з тих же підстав та
немає рішення цих органів з такого
спору; докази направлення на адресу
відповідача повідомлення про день, час
та місце розгляду справи; клопотання
про розгляд справи без участі позивача
за наявними матеріалами.

Господарський суд вважає за можливе
розглянути справу в даному судовому
засіданні без участі позивача за
наявними в ній матеріалами, враховуючі
боєві події, які перебувають на
території Луганської області.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача у судове засідання не
з'явився, відзив на позов на інші
витребувані документи до суду не надав.
Жодних пояснень щодо причини неявки
або інших клопотань до господарського
суду не надходило. В матеріалах справи
знаходиться конверт з ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.06.14р. про порушення
провадження у справі, який направлявся
на адресу відповідача та був
повернутий поштою з відміткою "за
закінченням строку зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Господарським судом було зроблено
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, відповідно якого
адреса відповідача співпадає з адресою
зазначеною у позовній заяві, і на яку
судом направлялась поштова
кореспонденція з повідомленням про
день, час та місце розгляду справи.

Враховуючи зазначене, господарський
суд вважає, що відповідач про день, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, оскільки судом було
належним чином виконано вимоги ч.1 ст.64
та ст. 87 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника відповідача
за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 29.07.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.12р. між позивачем та відповідачем
укладено договір поставки № 508М/424Д
(далі - Договір поставки), відповідно до
умов п. 1.1. якого відповідач
зобов'язується поставити у власність
позивача товар на умовах та у порядку
зазначеному у цьому Договорі.

В п. 1.2. Договору поставки зазначено про
те, що найменування, кількість,
асортимент, ціна товару зазначаються у
накладних та специфікаціях, які
складаються на підставі замовлення
позивача. Специфікації є невід'ємною
частиною Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставки
строк поставки товару по кожній
окремій партії визначається сторонами
у специфікації.

Згідно з п. 3.2. Договору поставки
розрахунок за поставлений товару
проводиться шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
відповідача на умовах, узгоджених
сторонами у специфікаціях. Підставою
для оплати товару позивачем є
рахунок-фактура.

Пунктом 8.2. Договору поставки
передбачено, що у випадку не поставки
(недопоставки) товару в строки,
передбачені цим Договором, відповідач
сплачує позивачу неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості товару, діючої в момент
порушення зобов'язань, за кожний день
прострочки зобов'язань, на потязі 5-ти
банківських днів з моменту отримання
письмового повідомлення від позивача.

Договір вступає в силу з моменту його
підписання та діє до 31.12.13р., але у будь
якому випадку до повного виконання
сторонами своїх обов'язків (п. 121.
Договору поставки).

25.06.13р. між сторонами було складено та
підписано специфікацію № 3 до Договору
поставки, а 01.07.13р. було складено та
підписано специфікацію № 4 до Договору
поставки, відповідно до умов яких
позивачем проводиться 100% попередня
оплата за товар, а відповідачем на
протязі 24 календарних днів з моменту
отримання 100% попередньої оплати
здійснюється поставка товару.

Як зазначає позивач, на виконання умов
вищезазначеного Договору поставки у
період з 23.07.13р. по 25.07.13р. позивач
здійснив попередню оплату за товар
згідно рахунку-фактури № 2506-13.2 від
25.06.13р.(а.с.22) та № 2107-13/1М від 26.11.12р. (а.с.21)
на загальну суму 18 900,00 грн., що
підтверджують платіжні доручення № 3032
від 23.07.13р. та № 3085 від 25.07.13р.(а.с.23).

Позивач звертає увагу суду, що
відповідач не здійснив поставку
оплаченого позивачем товару та
останній зобов'язувався повернути
перераховані позивачем кошти до 01.06.14р.,
що підтверджує лист від 22.04.14р. (а.с.24).

Станом на 11.06.14р. відповідач грошові
кошти позивачу не поверну, у зв'язку з
чим позивач був змушений звернутися з
позовом до суду.

За неналежне виконання
відповідачем своїх обов'язків по
Договору поставки, позивачем на
підставі п. 8.2. Договору поставки була
нарахована пеня у розмірі 1 225,14 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2
ст. 625 ЦК України позивачем були
нараховані інфляційні витрати у
розмірі 1 435,10 грн. та 3% річних у розмірі
463,44 грн.

Враховуючи вищевикладене,
позивач просить стягнути з відповідача
попередню оплату за товар у розмірі 18
900,00 грн., пеню у розмірі 1 225,14 грн.,
інфляційні витрати у розмірі 1 435,10грн.,
3% річних у розмірі 463,44 грн., а всього 22
023,68 грн.

В свою чергу, відповідач доказів
належного виконання своїх зобов'язань
по вищезазначеному Договору поставки
на момент розгляду спору до
господарського суду не надав. Крім
того, відповідач не скористався
наданим йому правом на судовий захист,
наведених позивачем обставин не
спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу
України передбачено, що предметом
поставки є визначені родовими ознаками
продукція, вироби з найменуванням,
зазначеним у стандартах, технічних
умовах, документації до зразків
(еталонів), прейскурантах чи
товарознавчих довідниках. Предметом
поставки можуть бути також продукція,
вироби, визначені індивідуальними
ознаками. Загальна кількість товарів,
що підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В силу ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу
України якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передати оплачений
товар або повернення суми попередньої
оплати.

Господарський суд вважає за необхідне
зазначити про те, що матеріалами справи
підтверджено, що позивач свої обов'язки
по Договору поставки виконав належним
чином, а саме позивач здійснив
попередню оплату за товар згідно
рахунку-фактури № 2506-13.2 від 25.06.13р.(а.с.22)
та №2107-13/1М від 26.11.12р. (а.с.21) на загальну
суму 18 900,00 грн., що підтверджують
платіжні доручення № 3032 від 23.07.13р. та №
3085 від 25.07.13р.(а.с.23).

Господарський суд вважає, що
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача, що
підтверджує лист відповідача від
22.04.14р. (а.с.24).

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умови
Договору поставки та обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача в частині стягнення
попередньої оплати за товар у розмірі 18
900,00 грн. є обґрунтованими та
доведеними, у зв'язку з чим підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

Пунктом 8.2. Договору поставки
передбачено, що у випадку не поставки
(недопоставки) товару в строки,
передбачені цим Договором, відповідач
сплачує позивачу неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості товару, діючої в момент
порушення зобов'язань, за кожний день
прострочки зобов'язань, на потязі 5-ти
банківських днів з моменту отримання
письмового повідомлення від позивача.

На підставі п. 8.2. Договору поставки
була нарахована пеня у розмірі 1 225,14
грн., розрахунок якої судом перевірений
та визнаний таким, що підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми
закону позивачем були нараховані
інфляційні витрати у розмірі 1 435,10 грн.
та 3% річних у розмірі 463,44 грн.,
розрахунок яких судом також був
перевірений та визнаний таким, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі, оскільки
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином та в установлені строки.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612,
625, 629, 693 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265, 266
Господарського кодексу України, ст. ст.
4, 32-34, 43-44, 48-49, 75, 82-84, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства
"Інтер-Спецпром" (49000, м.
Дніпропетровськ, вул.Метробудівська,
буд. 3, кв. 22, ) на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) попередню оплату за товар у
розмірі 18 900,00 грн. (вісімнадцять тисяч
дев'ятсот грн. 00 коп.), пеню у розмірі 1
225,14 грн. (одна тисяча двісті двадцять
п'ять грн. 14 коп.), інфляційні витрати у
розмірі 1 435,10 грн. (одна тисяча
чотириста тридцять п'ять грн. 10 коп.), 3%
річних у розмірі 463,44 грн. (чотириста
шістдесят три грн. 44 коп.), витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1 827,00
грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім
грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 29.07.14р.

Суддя Н.Е. Петренко