номер провадження справи 11/99/13-4/69/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя

25.07.2014
Справа № 908/3820/13

Суддя Зінченко Н.Г., розглянувши
матеріали заяви Комунального
підприємства «Підприємство
комунальної власності» Енергодарської
міської ради Запорізької області,
м. Енергодар Запорізької області про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення господарського
суду Запорізької області від 10.04.2014 р. у
справі № 908/3820/13

за позовом Комунального підприємства
«Підприємство комунальної власності»
Енергодарської міської ради
Запорізької області, (71503, м. Енергодар
Запорізької області, пр-т
Будівельників, буд. 17, офіс 5-1, п/в-3, а/с
376)

до відповідача Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Запорізька атомна електрична
станція», (71500, м. Енергодар Запорізької
області, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення 21758738,11 грн.

За участю представників сторін:

від позивача (заявника) - Приладишева
Н.Г., довіреність б/н від 22.07.2014 р.;

від відповідача - Нагорний Р.С.,
довіреність б/н від 24.03.2014 р. (бланк
серії ВТР № 738304);

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року до господарського
суду Запорізької області звернулося
Комунальне підприємство «Підприємство
комунальної власності» Енергодарської
міської ради Запорізької області, м.
Енергодар Запорізької області (далі за
текстом скорочено - КП «ПКВ»
Енергодарської міськради) з позовною
заявою про стягнення з Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі Відокремленого підрозділу
«Запорізька атомна електрична
станція», м. Енергодар Запорізької
області (далі за текстом скорочено - ДП
«НАЕК «Енергоатом» в особі ВП
«Запорізька АЕС») грошових коштів в
сумі 21758738,11 грн., які складаються з
5146096,37 грн. 3 % річних та 16612641,74 грн. втрат
від інфляції грошових коштів,
нарахованих за порушення виконання
грошових зобов'язань.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 10.04.2014 р. у
справі № 908/3820/13 (номер
провадження справи 11/99/13) в задоволені
позовних вимог про стягнення з ДП «НАЕК
«Енергоатом» в особі ВП «Запорізька
АЕС» грошових коштів в сумі 21758738,11 грн.
відмолено.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 16.05.2014 р.
апеляційну скаргу КП «ПКВ»
Енергодарської міськради на рішення
господарського суду Запорізької
області від 10.04.2014 р. у справі № 908/3820/13
повернуто без розгляду.

09.07.2014 р. до господарського суду
Запорізької області в порядку ст., ст.
112, 113 ГПК України надійшла заява КП
«ПКВ» Енергодарської міськради про
перегляд рішення господарського суду
Запорізької області від 10.04.2014 р. у
справі № 908/3820/13 за нововиявленими
обставинами.

Згідно Протоколу автоматичного
розподілу справи між суддями від 09.07.2014
р. заява про перегляд рішення
господарського суду Запорізької
області від 10.04.2014 р. у справі № 908/3820/13
за нововиявленими обставинами
призначено до розгляду судді Зінченко
Н.Г.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 10.07.2014 р КП
«ПКВ» Енергодарської міськради про
перегляд рішення господарського суду
Запорізької області від 10.04.2014 р. у
справі № 908/3820/13 за нововиявленими
обставинами прийнята до розгляду
суддею Зінченко Н.Г., справі № 908/3820/13
присвоєно номер провадження справи
11/99/13-4/69/14, розгляд заяви призначено в
судовому засіданні на 23.07.2014 р.

З метою витребування у сторін
додаткових документів і доказі, які
мають суттєве значення для повного,
всебічного та об'єктивного вирішення
заяви по суті, в судовому засіданні, на
підставі ст. 77 ГПК України,
оголошувалася перерва до 25.07.2014 р.

В судовому засіданні 25.07.2014 р. справу
розглянуто, прийнято і оголошено на
підставі ст. 85 ГПК України, вступну і
резолютивну частини рішення за
наслідками перегляду судового рішення
за нововиявленими обставинами.

За письмовим клопотанням
представників сторін розгляд справи
здійснювався без застосування
технічних засобів фіксації судового
процесу.

В судовому засіданні 25.07.2014 р. до
початку судового вирішення справи
відповідач звернувся до суду з
письмовим клопотанням, в порядку ст. 41
ГПК України, про призначення у справі №
908/3820/13 судової експертизи, яке
вмотивовано наступним.

В обґрунтування заяви про перегляд
рішення суду від 10.04.2014 р. у справі
№ 908/3820/13 за нововиявленими
обставинами позивач (заявник) надав
суду копію додаткової угоди від 06.10.2011
р. до договору про заміну кредитора №
01/10-11 від 05.10.2011 р. та копію додаткової
угоди від 27.09.2013 р. до договору про
заміну кредитора № 01/09-13 від 26.09.2013 р.
Зазначеними додатковим угодами поряд з
правом вимагати належного виконання
відповідачем зобов'язання в сумі 14256536,28
грн. новим кредиторам послідовно було
передано право стягнення 3 % річних,
штрафних санкцій, індексу інфляції за
весь період простроченого
зобов'язання, починаючи з липня 2001 р. по
дату звернення нового кредитора з
відповідним позовом до суду, у зв'язку з
неналежним виконанням боржником
основного зобов'язання. Тобто,
зазначеними угодами був значно
збільшений обсяг прав, які
відступаються, а, відтак, це суттєво
впливає на розмір вимог щодо стягнення
процентів річних та втрат від інфляції
в зв'язку з розширенням періоду часу, в
якому, на думку позивача, відбувалося
порушення його прав, пов'язане з
невиконанням відповідачем,
встановлених рішенням суду від 08.10.2001 р.
в справі № 2/2/1600, зобов'язань. Проте,
ознайомившись в судовому засіданні з
наданими копіями вище зазначених
документів, при візуальному огляді
копії додаткової угоди від 06.10.2011 р. до
договору про заміну кредитора № 01/10-11
від 05.10.2011 р. шляхом співставлення її
реквізитів з реквізитами самого
договору, відповідач вважає, що підпис
директора ТОВ «Променергоресурс»
ОСОБА_3, який міститься на додатковій
угоді, суттєво відрізняється від
підпису директора ТОВ
«Променергоресурс» ОСОБА_3,
поставленого на договорі відступлення
права вимоги, що може свідчити про
підписання додаткової угоди іншою
особою ніж та що підписала договір, а
відтак може мати наслідки недійсності
такої додаткової угоди, що не породжує
жодних прав та обов'язків. Також на
повідомленні про відступлення права
вимоги за договором № 01/10-11 від 05.10.2011 р.
підпис ОСОБА_3 візуально відрізняється
від підпису вказаної особи, який
міститься на додатковій угоді від
06.10.2011 р. до цього договору. Також
відповідач просить суд врахувати, що до
судового засідання 23.07.2014 р., в якому
були надані копії додаткових угод,
зазначені додаткові угоди не
надавалися ні відповідачу під час
повідомлень про здійснені
відступлення або надіслання регресних
вимог, ні суду під час розгляду позову
щодо недійсності договору № 01/10-11 від
05.10.2011 р. Таким чином, відповідач вважає
наявними підстави для проведення
судової експертизи щодо підписів осіб,
які стоять на договорі про заміну
кредитора № 01/10-11 від 05.10.2011 р. та
додатковій угоді до нього від 06.10.2011 р.,
на договорі про заміну кредитора №
01/09-13 від 26.09.2013 р. та додатковій угоді до
нього від 27.09.2013 р., а також щодо часу
підписання цих додаткових угод.

Позивач проти клопотання відповідача
про призначення у справі № 908/3820/13
судової експертизи заперечив, вважає,
що відсутні підстави для її
призначення.

Розглянувши клопотання відповідача
про призначення судової експертизи,
заслухавши думку позивача з цього
приводу та дослідивши матеріали справи
№ 908/3820/13, суд відмовляє у задоволенні
клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Згідно
зі ст. 36 ГПК України письмовими
доказами є документи і матеріали, які
містять дані про обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Письмові докази подаються в
оригіналі або в належним чином
засвідченій копії. Враховуючи, що в
судовому засіданні позивачем суду були
надані для огляду оригінали договору
про заміну кредитора № 01/10-11 від 05.10.2011
р. та додаткової угоди до нього від
06.10.2011 р. і договору про заміну
кредитора № 01/09-13 від 26.09.2013 р. та
додаткової угоди до нього від 27.09.2013 р.,
судом ці документи оглянуті і
досліджені, а тому суд визнав копії
вище зазначених документів як такі, що
є належними і допустимими, в розумінні
ст. 34 ГПК України, доказами у справі №
908/3820/813. Крім того, відповідач не є
стороною тих правочинів, щодо
дійсності підписів на яких він заявляє,
а тому лише власні припущення
відповідача, які ґрунтуються на
візуальному огляді документів не є
достатнім приводом для призначення у
справі № 908/3820/13 судової експертизи.

Мотивуючи заяву про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
суду, позивач (заявник) посилається на
наступне. В основу рішення суду від
10.04.2014 р. у справі № 908/3820/13,
яким відмовлено в задоволені позовних
вимог про стягнення з ДП «НАЕК
«Енергоатом» в особі ВП «Запорізька
АЕС» грошових коштів в сумі 21758738,11 грн.,
покладено те, що скасування Постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 р. у
справі № 908/2790/13 рішення суду від 10.09.2013
р. у цій справі дає підстави
стверджувати, що до ТОВ
«Ельдорадо-Сервіс» не поверталося
право вимоги боргу до відповідача і
воно не мало достатніх прав для
укладення з КП «ПКВ» Енергодарської
міськради договору про відступлення
права вимоги № 01/09-13 від 26.09.2013 р. Проте,
постановою Вищого господарського суду
України від 10.06.2014 р. рішення
господарського суду Запорізької
області від 10.09.2013 р. у справі № 908/2790/13
про визнання недійсними договору про
зміну кредитора (відступлення права
вимоги) № 01/06-12 від 15.06.2012 р., укладеного
ТОВ «Ельдорадо-Сервіс» та КП «ВК
«Тепло-Водоканал», залишено в силі, а
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 р.
скасовано. У зв'язку із скасуванням
судового рішення, яке стало підставою
для ухвалення рішення суду у справі №
908/3820/13, КП «ПКВ» Енергодарської міської
ради звернулося із заявою про перегляд
за нововиявленими обставинами рішення
господарського суду Запорізької
області від 10.04.2014 р. у справі № 908/3820/13.

Щодо суті заявлених вимог, позивач
зазначає, що 08.10.2001 р. господарським
судом Запорізької області прийнято
рішення по справі № 2/2/1600 про стягнення
з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП
«Запорізька АЕС» на користь ТОВ
«Променергоресурс» 14256536,28 грн.
заборгованості за договором комісії з
урахуванням інфляційного нарахування
на суму боргу та 3 % річних. На виконання
рішення суду від 08.10.2001 р. № 2/2/1600
був виданий судовий наказ. 05.10.2011 р. ТОВ
«Променергоресурс» з ТОВ
«Ельдорадо-Сервіс» був укладений
договір про зміну кредитора
(відступлення права вимоги) № 01/10-11.
15.06.2012 р. ТОВ «Ельдорадо-Сервіс» з КП
«Виробничий комбінат
«Тепло-Водоканал» був укладений
договір про зміну кредитора
(відступлення права вимоги) №
01/06-12. Рішенням господарського суду
Запорізької області від 10.09.2013 р. у
справі № 908/2790/13, яке залишено в силі
постановою Вищого господарського суду
України від 10.06.2014 р., договір між ТОВ
«Ельдорадо-Серіс» та КП «ВК
«Тепло-Водоканал» про зміну кредитора
(відступлення права вимоги) № 01/06-12 від
15.06.2012 р. визнаний недійсним. Оскільки,
після визнання в судовому порядку
недійсним договору про відступлення
права вимоги № 1/06-12 від 15.06.2012 р. до ТОВ
«Ельдорадо-Сервіс» повернулось право
вимоги боргу за наказом господарського
суду Запорізької області № 2/2/1600 в
розмірі 14256536,28 грн., між ТОВ
«Ельдорадо-Сервіс» та КП «ПКВ»
Енергодарської міської ради був
укладений договір про заміну кредитора
(відступлення права вимоги) № 01/09-13 від
26.09.13 р. Відповідно до п. 1.1 цього
договору Первісний кредитор (ТОВ
«Ельдорадо-Сервіс») передає, а Новий
кредитор (КП «ПКВ» Енергодарської
міськради) приймає на себе право вимоги
боргу в сумі 14256 536,28 грн. (у т.ч.: 13937003,91
грн. - основного боргу та 319532,38 грн. - 3%
річних та судові витрати) за договором
комісії № 1(3)99У від 04.01.1999 р. (зі змінами
та додатковими угодами до нього)
(надалі - основні зобов'язання за
основним договором, який виник в
наслідок неповних розрахунків ВП
«Запорізька АЕС» ДП «НАЕК
«Енергоатом», (далі
також Боржник), а Новий кредитор
заміняє Первісного кредитора у
Основному зобов'язанні на суму
відступленого права вимоги,
зобов'язується розрахуватись з
Первісним кредитором, у якості
компенсації вартості якої є плата за
право вимоги боргу та отримує право
вимагати від Боржника сплатити суми
боргу в розмірі 14256536,28 грн.
Безспірність вимог до Боржника в сумі
14256536,28 грн. підтверджена рішенням
господарського суду Запорізької
області від 08.10.2001 г. по справі № 2/2/1600,
яке набуло законної сили. 26.09.2013 р. за
вих. № 214/9 на адресу Запорізької АЕС
позивачем було направлено вимогу про
здійснення розрахунок за договором №
01/09-13 від 26.09.2013 р. Згідно із ст. 512 ЦК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст. 514 ЦК України
передбачено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином, КП
«ПКВ» Енергодарської міськради,
отримавши від ТОВ «Ельдорадо-Сервіс»
право вимоги, є належним позивачем по
справі з усіма правами щодо стягнення
штрафних санкцій з основної суми
заборгованості з ДП «НАЕК «Енергоатом»
в особі ВП «Запорізька АЕС». Керуючись
вище наведеним, позивачем відповідачу
на суму заборгованості 14256536,28 грн. за
період з 01.11.2001 р. по 20.11.2013 р.
нараховано 3 % річних в розмірі 5146096,37
грн. та за цей же період - 16612641,74 грн.
інфляційного нарахування на суму
боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За приписами п. 2
ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями,
строк виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку. Згідно з ч. 5 ст. 267
ЦК України якщо суд визнає поважними
причини пропущений позовної давності,
порушене право підлягає захисту. У
зв'язку із тим, що позивач отримав право
вимоги лише у кінці вересня 2013 року, про
утворену заборгованість Запорізької
АЕС в розмірі 14256536,28 грн. перед ТОВ
«Променергоресурс» з 2001 року позивач
не знав та не міг знати, строки давності
нарахування відповідачу 3 % річних і
індексу інфляції на загальну суму
заборгованості в розмірі 14256536,28 грн. за
період з 01.11.2001 р. по 17.11.2010 р.
пропущені з поважних причин, а тому,
позивач просить суд поновити строк
звернення до суду, як такий що
пропущений з поважних причин. На
підставі вище викладеного, позивач
просить суд скасувати рішення
господарського суду Запорізької
області від 10.04.2014 р. у справі №
908/3820/13, прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити, стягнути
з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП
«Запорізька АЕС» на користь КП «ПКВ»
Енергодарської міськради 5146096,37 грн. 3 %
річних і 16612641,74 грн. інфляційного
нарахування на суму боргу, а всього
21758738,11 грн.

Відповідач проти заяви про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
господарського суду Запорізької
області від 10.04.2014 р. у справі № 908/3820/13
заперечив. Заперечення відповідач
ґрунтуються на тому, що по-перше, право
вимоги з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі
ВП «Запорізька АЕС» 14256536,28 грн.
перейшло до позивача відповідно до
договору відступлення права вимоги №
01/09-13 від 26.09.13 р., укладеного позивачем з
ТОВ «Ельдорадо-Сервіс», від імені якого
виступав директор ОСОБА_5 Проте, до
заяви про перегляд рішення суду за
нововиявленими обставинами позивачем
не надано згоди учасників ТОВ
«Ельдорадо-Сервіс» на укладення
директором цього Товариства договору
про відступлення права вимоги на суму,
яка перевищує 10000000 грн. Про наявність
такої згоди відповідачу не відомо, що
ставить під сумнів правомочність
заміни кредитора в зобов'язанні і, як
наслідок, законність вимог позивача
щодо стягнення 3 % річних та втрат від
інфляції, розрахованих на підставі
цього зобов'язання. По-друге, на
підставі договору про заміну кредитора
№ 01/09-13 від 26.09.2013 р. до нього перейшло
право вимоги 14256536,28 грн. Саме з цієї
суми позивачем розраховано суму
процентів річних та суму знецінення
грошових коштів. Однак, рішенням
господарського суду Запорізької
області від 08.10.2001 р. у справі № 2/2/1600, з
ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП
«Запорізька АЕС» стягнуто 12595883,62 грн.,
що складає основний борг відповідача.
Поряд з основним боргом зазначеним
рішенням було стягнуто 1341120,29 грн. втрат
від інфляції та 319 532,38 грн. процентів
річних, які в сумі складають 14 256 536,28
грн. Згідно з п. 5.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» кредитор вправі
вимагати, в тому числі в судовому
порядку, сплати боржником сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних як разом зі сплатою суми
основного боргу, так і окремо від неї.
Проте, законом не передбачено право
вимагати стягнення інфляційних втрат
та процентів річних з уже розрахованих
втрат від інфляції та процентів річних,
відтак, розрахунок заявлених позивачем
вимог, виходячи з повної суми рішення
від 08.10.2001 р. у справі № 2/2/1600 не
відповідає діючому законодавству. Крім
того, на момент порушення справи про
перегляд рішення суду від 10.04.2014 р. у
справі № 908/3820/13 за нововиявленими
обставинами, на адресу відповідача
листом від 23.06.2014 р № 495, отриманим 26.06.2014
р., позивачем було повідомлено про
здійснення останнім заліків
зустрічних вимог на загальну суму
7722746,58 грн., з яких заліки на суму 5722746,58
грн. були проведені з підстав існування
зустрічної заборгованості відповідача
перед позивачем, що виникла з договору
про заміну кредитора № 01/09-13 від 26.09.2013
р., що підтверджується заявами про
залік зустрічних вимог від 30.09.2013 р. №
215а на суму 422746,58 грн.; від 31.10.2013 р. № 305а
на суму 149350,77 грн.; від 29.11.2013 р. № 426а на
суму 1800000 грн.; від 26.12.2013 р. № 506 на суму
1550649,23 грн.; від 24.01.2014 р. № 53 на суму 1500000
грн.; від 14.02.2014 р. № 169а на суму 300000 грн.
Заява однієї сторони про зарахування
зустрічної однорідної вимоги є
одностороннім правочином, який має
наслідком припинення зобов'язань.
Згідно з п. 1.14 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 вимоги про сплату пені та
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України інших нарахувань у зв'язку з
порушенням грошових зобов'язань хоча й
мають грошовий характер, але за своєю
правовою природою не є основним
зобов'язанням, а є заходом
відповідальності за порушення
зобов'язань, й відтак ці вимоги не
можуть бути зараховані як зустрічні в
порядку статті 601 ЦК України. З огляду
на викладене, відповідно до вказаних
вище заяв про залік відповідачем було
частково припинено зобов'язання саме
за основним боргом, встановленим
рішенням господарського суду від 08.10.2001
р. у справі № 2/2/1600, в сумі 12 595 883,62
грн., який повинен бути зменшений на
суму заявлених заліків, а відтак,
розрахунок втрат від інфляції та
процентів річних з повної суми рішення
не відповідає вимогам діючого
законодавства України. По-третє,
вимагаючи стягнення процентів річних
та інфляційних втрат за період з 01.11.2001
р. по 17.11.2010 р. позивач заявляє
клопотання про поновлення строку
позовної давності, встановленого для
стягнення такого роду вимог, з огляду
на поважність причин його пропуску,
оскільки на момент передачі йому права
вимоги наприкінці вересня 2013 року він
не знав і не міг знати про утворену з 2001
року заборгованість відповідача перед
ТОВ «Промененргореурс». Згідно п., п. 3.4
і 4.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 до вимог про стягнення суми боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції та про стягнення сум
процентів, передбачених ст. 625 ЦК
України, застосовується загальна
позовна давність. Право вимоги
позивача до відповідача виникло на
підставі договору про заміну кредитора
від 26.09.2013 р. Саме з 26.09.2013 р. позивач
дізнався, що заборгованість,
підтверджена рішенням господарського
суду Запорізької області, відповідачем
не сплачена. Саме з цього моменту права
позивача можуть вважатися порушеними.
До цього моменту позивач не був
учасником зазначених правовідносин,
право на звернення до суду за захистом
порушених прав щодо стягнення втрат
від інфляції та процентів річних
належало ТОВ «Ельдорадо-Сервіс», яке
ним не скористалось. Крім того,
договором про заміну кредитора №
01/09-13 від 26;09.2013 р. передача такого права
передбачена не була, що виключає
можливість заявлення вимог про
стягнення інфляційних витрат та
процентів річних за період з 18.11.2010 по
26.09.2013 р. Таким чином, клопотання
позивача щодо поновлення строку
позовної давності щодо стягнення
заявлених вимог за період з 01.11.2001 р. по
17.11.2010 р. не підлягає задоволенню. Також
на підставі ст. 267 ЦК України відповідач
заявляє про застосування строку
позовної давності в частині стягнення
інфляційних втрат та 3 % річних за
період з 01.11.2001 р. по 17.11.2010 р. За таких
обставин, відповідач просить суд
відмовити в позовних вимогах КП «ПКВ»
Енергодарської міськради.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін та оцінивши доводи заявника
(позивача), суд встановив, що заява про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 112 ГПК України
господарський суд може переглянути
прийняте ним судове рішення, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.

Перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами є окремою
процесуальною формою судового процесу,
яка визначається юридичною природою
цих обставин.

Частиною 2 ст. 112 ГПК України
встановлено, що підставами для
перегляду судових рішень
господарського суду за нововиявленими
обставинами є, зокрема, скасування
судового рішення, яке стало підставою
для ухвалення рішення чи постановлення
ухвали, що підлягають перегляду. (пункт
4 ч. 2 ст. 112 ГПК України).

Таким чином, до нововиявлених обставин
відносяться матеріально-правові факти,
на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші факти,
які мають значення для правильного
вирішення спору або розгляду справи
про банкрутство.

Необхідними ознаками існування
нововиявлених обставин є одночасна
наявність таких трьох умов: по-перше, їх
існування на час розгляду справи;
по-друге, те, що ці обставини не могли
бути відомі заявникові на час розгляду
справи; по-третє, істотність даних
обставин для розгляду справи (тобто
коли врахування їх судом мало б
наслідком прийняття іншого судового
рішення, ніж те, яке було прийняте).

Рішення господарського суду
Запорізької області від 10.04.2014 р. у
справі № 908/3820/13, щодо якого
подана заява про перегляд його за
нововияленими обставинами,
вмотивовано тим, що оскільки рішення
господарського суду Запорізької
області від 10.09.2013 р. у справі №
908/2790/13, яким визнано недійсним договір
про зміну кредитора (відступлення
права вимоги) № 01/06-12 від 15.06.2012 р.,
укладений ТОВ «Ельдорадо-Сервіс» та КП
«ВК «Тепло-Водоканал», постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 р.
скасовано, то є підстави стверджувати,
що до ТОВ «Ельдорадо-Сервіс» не
поверталося право вимоги боргу до ДП
«НАЕК «Енергоатом» в особі ВП
«Запорізька АЕС» і воно не мало
достатніх прав для укладення з КП «ПКВ»
Енергодарської міськради договору про
відступлення права вимоги № 01/09-13 від
26.09.2013 р.

Після винесення рішення суду від 10.04.2014
р. у справі № 908/3820/13 постановою Вищого
господарського суду України від 10.06.2014
р. рішення господарського суду
Запорізької області від 10.09.2013 р. у
справі № 908/2790/13 про визнання
недійсними договору про зміну
кредитора (відступлення права вимоги)
№ 01/06-12 від 15.06.2012 р., укладеного ТОВ
«Ельдорадо-Сервіс» та КП «ВК
«Тепло-Водоканал», залишено в силі, а
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 р.
скасовано.

Оцінивши наведені заявником
(позивачем) факти у їх сукупності, суд
вважає, що обставини, на які
посилається позивач (заявник), є
нововиявленими, оскільки вони
впливають на юридичну оцінку обставин,
здійснену судом у судовому рішенні
№ 908/3820/13 від 10.04.2014 р.,
спростовують факти, які було покладено
в основу судового рішення та є
підставою для перегляду рішення за
нововиявленими обставинами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи сторін, надані
в обґрунтування своїх вимог і
заперечень, судом встановлено, що 26.09.2013
р. ТОВ «Ельдорадо-Сервіс» (Первісний
кредитор) та КП «ПКВ» Енергодарської
міськради (Новий кредитор, позивач у
справі) укладений Договір про заміну
кредитора (відступлення права вимоги)
№ 01/09-13.

За умовами Договору відступлення права
вимоги № 01/09-13 Первісний кредитор
передає, а Новий кредитор приймає на
себе право вимоги боргу в суму 14256536,28
грн. (у т.ч.: 13937003,91 грн. - основного боргу
та 319532,38 грн. - 3 % річних та судові
витрати) за договором про заміну
кредитора (відступлення права вимоги)
від 05.10.2011 р. № 01/10-11, договором комісії
№ 1(3)99У від 04.01.1999 р. (зі змінами та
додатковими угодами до нього), надалі -
основні зобов'язання за основним
договором, який виник внаслідок
неповних розрахунків ВП «Запорізька
АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», (Боржник), а Новий кредитор заміняє
Первісного кредитора у Основному
зобов'язанні на суму відступленого
права вимоги, зобов'язується
розрахуватись з Первісним кредитором,
у якості компенсації вартості якої є
плата за право вимоги боргу, та отримує
право вимагати від Боржника сплатити
суму боргу в розмірі 14256536,28 грн.
Безспірність вимог до Боржника в сумі
14256536,28 грн. підтверджена рішенням
господарського суду Запорізької
області від 08.10.2001 р. по справі № 2/2/1600.
(пункт 1.1 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору
відступлення права вимоги № 01/09-13
Договір набуває чинності з моменту
його підписання.

Згідно з п. 1.2 Договору відступлення
права вимоги № 01/09-13 з моменту набуття
чинності цим Договором Первісний
кредитор вважається таким, що передав
своє право вимоги (дебіторську
заборгованість) в сумі 14256536,28 грн., а
Новий кредитор - таким, що прийняв право
вимоги.

Заперечуючи проти заявлених вимог,
відповідач посилається на те, що
Договором про заміну кредитора № 01/09-13
від 26;09.2013 р. передача права щодо
стягнення втрат від інфляції та
процентів річних передбачена не була,
що виключає можливість заявлення вимог
про стягнення інфляційних витрат та
процентів річних.

Проте ці заперечення відповідача
спростовуються наданою позивачем
Додатковою угодою від 27.09.2013 р. до
Договору про заміну кредитора № 01/09-13
від 26.09.2013 р., яким сторони узгодили, що
сума відступленого права (дебіторської
заборгованості за основним договором,
що переходить від Первісного кредитора
до Нового кредитора на умовах цього
Договору становить 14256536,28 грн. Новий
кредитор має право вимагати у боржника,
ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП
«Запорізька АЕС», належного виконання
основного зобов'язання у сумі 14256536,28
грн., а також стягнення 3 % річних,
штрафних санкцій, індексу інфляції за
весь період простроченого
зобов'язання, починаючи з липня 2001 року
по дату звернення Нового кредитора з
відповідним позовом до суду, у зв'язку
із неналежним виконанням Боржником
основного зобов'язання.

У відповідності до п. 3.1.1 Договору
відступлення права вимоги № 01/09-13 з
урахуванням Додаткової угоди від 27.09.2013
р. до нього Первісний кредитор
зобов'язується надати Новому кредитору
документи первинного бухгалтерського
обліку, які підтверджують
заборгованість Боржника перед
Первісним кредитором та інші
документи, які є важливими та
необхідними для виконання Сторонами
предмету цього Договору (листування,
судові акти, тощо), у т.ч.: копію договору
комісії № 1(3)99У від 04.01.1999 р. та
додаткові угоди до нього; копію рішення
господарського суду Запорізької
області від 08.01.2001 р. по справі №
2/2/1600 та засвідчену копію рішення
господарського суду Запорізької
області від 08.01.2001 р. по справі № 2/2/1600;
копію договору про заміну кредитора №
01/10-11 від 05.10.2011 р., копію додаткової
угоди від 06.10.2011 р. до договору про
заміну кредитора № 01/10-11 від 05.10.2011
р.

Враховуючи, що позивачем суду був
наданий для огляду оригінал Додаткової
угоди від 27.09.2013 р. до Договору про
заміну кредитора № 01/09-13 від 26.09.2013 р.,
який судом був оглянутий і досліджений,
а до матеріалів справи надана належним
чином посвідчені копія цієї Додаткової
годи від 27.09.2013 р., суд вважає Додаткову
угоду від 27.09.2013 р. до Договору про
заміну кредитора № 01/09-13 від 26.09.2013 р.
належним, в розумінні ст. 34 ГПК України,
доказом у підтвердження переходу за
Договором № 01/09-13 до КП «ПКВ»
Енергодарської міськради права
вимагати від ДП «НАЕК «Енергоатом» в
особі ВП «Запорізька АЕС» сплати
основного зобов'язання, підтвердженого
рішенням суду, річних відсотків,
інфляційних нарахувань та штрафних
санкцій.

Доводи відповідача щодо відсутності у
директора ТОВ «Ельдорадо-Сервіс»
ОСОБА_5 повноважень на підписання
Договору про заміну кредитора № 01/09-13
від 26.09.2013 р. спростовуються Протоколом
загальних зборів учасників ТОВ
«Ельдорадо-Сервіс» від 26.09.2013 р., з якого
вбачається, що Зборами вирішено
укласти з КП «ПКВ» Енергодарської
міськради договір на суму 14256536,28 грн.
(боржник - ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК
«Енергоатом», а також доручено
директору ТОВ «Ельдорадо-Сервіс»
підписати договір про заміну кредитора
(відступлення право вимоги) та
додаткових угод щодо розрахунків з КП
«ПКВ» Енергодарської міськради на суму
14256536,28 грн. (боржник - ВП «Запорізька
АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом»).

Крім того, статтею 204 ЦК України
закріплена презумпція правомірності
правочину, відповідно до якої правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

На час вирішення даного спору судом
відповідач не довів, що недійсність
Договору про заміну кредитора № 01/09-13
від 26.09.2013 р. прямо встановлена законом,
абощо він визнаний недійсним в
судовому порядку.

Після укладення Договору про заміну
кредитора № 01/09-13 від 26.09.2013 р. КП «ПКВ»
Енергодарської міськради на адресу ДП
«НАЕК «Енергоатом» в особі ВП
«Запорізька АЕС» (відповідача у справі)
була направлена Регресна вимога вих. №
214/а від 26.09.2013 р. з вимогою про
проведення розрахунку на суму 14256536,28
грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаєві ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Норми права аналогічного змісту
містить ст. 193 ГК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання є недопустимою, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

У відповідності до положень чинного
законодавства захист цивільних прав
здійснюється, зокрема, шляхом
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках
передбачених законодавством або
договором, неустойки (штрафу, пені), а
також інших засобів передбачених
законодавством.

До інших засобів захисту цивільних
прав, у відповідності до ст. 625 ЦК
України, відносяться втрати від
інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У зв'язку із невиконанням відповідачем
вимоги КП «ПКВ» Енергодарської
міськради про перерахування 14256536,28
грн., безспірність якої
підтверджується рішенням
господарського суду Запорізької
області від 08.10.2001 р. по справі № 2/2/1600,
позивачем заявлені вимоги про
стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» в
особі ВП «Запорізька АЕС» 5146096,37 грн. 3 %
річних та 16612641,74 грн. втрат від інфляції
грошових коштів за період з 01.11.2001 р. по
20.11.2013 р.

Дослідивши та перевіривши надані
позивачем розрахунки заявлених до
стягнення сум судом встановлено, що
розрахунок 3 % річних та втрат від
інфляції грошових коштів позивачем
виконаний не вірно, виходячи з
наступного.

Інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Зазначена правова позиція викладена в
п., п. 3.1, 4.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань».

Кредитор вправі вимагати, в тому числі
в судовому порядку, сплати боржником
сум інфляційних нарахувань та
процентів річних як разом зі сплатою
суми основного боргу, так і окремо від
неї.

За приписом частини п'ятої статті 11 ЦК
України грошове зобов'язання може
виникати з рішення суду. Відтак, якщо
певне зобов'язання згідно з рішенням
господарського суду є грошовим,
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу. (п. 5.4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14).

З матеріалів справи вбачається, що за
рішенням господарського суду
Запорізької області від 08.10.2001 р. по
справі № 2/2/1600 з ДП «НАЕК «Енергоатом» в
особі ВП «Запорізька АЕС» на користь
ТОВ «Променергоресурс» стягнуто 14256536,28
грн. заборгованості, з яких 12595883,62 грн. -
основний борг, 1341120,29 грн. сума
збільшення основного боргу з
урахуванням індексу інфляції та 319532,38
грн. - 3 % річних.

З представлених позивачем суду
розрахунків річних відсотків та
інфляційного нарахування на суму боргу
вбачається, що відповідні розрахунки
позивачем здійснено виходячи з
основної заборгованості в розмірі
14256536,28 грн.

Проте, наведені вище приписи чинного
законодавства дають підстави для
висновку, що законом не передбачено
право вимагати стягнення інфляційних
втрат та процентів річних з уже
розрахованих втрат від інфляції та
процентів річних, відтак, розрахунок
заявлених позивачем вимог, виходячи з
повної суми рішення від 08.10.2001 р. у
справі № 2/2/1600 (14256536,28 грн.) не
відповідає діючому законодавству, а
тому суд погоджується та вважає
обґрунтованими відповідні заперечення
відповідача.

Що стосується розрахунку інфляційного
нарахування на суму основного боргу, то
з цього приводу суд вважає за необхідне
зауважити також наступне.

При розрахунок розрахунку
інфляційного нарахування на суму
основного боргу позивачем не
дотриманні рекомендації, викладені в
листі Верховного Суду України № 62-97р
від 03.04.1997 р. «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», п. 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України
№ 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» та п. 3.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р.. Зокрема, при застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. Також сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляції, а дефляція).

З розрахунку позивача вбачається, що
ним при здійсненні розрахунку
виключені періоди, в яких індекс
інфляції був менше одиниці, що
суперечить вище викладеним приписам
законодавства.

Як вже зазначалося раніше вимоги про
стягнення 3 % річних та втрат від
інфляції грошових коштів позивачем
пред'явленні за період з 01.11.2001 р. по
20.11.2013 р. При цьому, позивач просить суд
поновити строк для звернення до суду з
вимогами про стягнення 3 % річних і
індексу інфляції за період з 01.11.2001 р. по
17.11.2010 р., як такий що пропущений з
поважних причин, оскільки позивач
отримав право вимоги лише у кінці
вересня 2013 року, про утворену
заборгованість відповідача в розмірі
14256536,28 грн. перед ТОВ
«Променергоресурс» з 2001 року позивач
не знав та не міг знати.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що клопотання позивача про
поновлення строку звернення до суду з
вимогами про стягнення 3 % річних і
індексу інфляції за період з 01.11.2001 р. по
17.11.2010 р. підлягає задоволенню судом
частково, з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. (ст. 256 ЦК України).

За приписами п. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

В пунктах 3.4 і 4.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 р. № 14 зазначено, що до вимог про
стягнення суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції та про
стягнення сум процентів, передбачених
ст. 625 ЦК України, застосовується
загальна позовна давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч., ч. 3 і 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд
визнає поважними причини пропущений
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Враховуючи, що обов'язок ДП «НАЕК
«Енергоатом» в особі ВП «Запорізька
АЕС» сплатити на користь ТОВ
«Променергоресурс» 14256536,28 грн.
заборгованості виник до набрання
чинності Цивільним кодексом України
(01.01.2004 р.), суд вважає за необхідне до
правовідносин сторін у даному спорі
застосовувати також положення
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року.

Так, ст. 71 ЦК УРСР було передбачено, що
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки.

Поряд із цим, ст. 75 ЦК УРСР
унормовувалося, що позовна давність
застосовується судом, арбітражем або
третейським судом незалежно від заяви
сторін.

Зміна осіб у зобов'язанні не тягне за
собою зміни строку позовної давності.
(ст. 75 ЦК УРСР).

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що за період з 01.11.2001 р. по 01.01.2004 р. (до
моменту набрання чинності Цивільним
кодексом України) позивач втратив
право на звернення до суду з вимогами
про стягнення 3 % річних і індексу
інфляції у зв'язку із невиконанням
основного обов'язку по рішення суду від
08.10.2001 р. у справі № 2/2/1600.

Разом із тим, суд вважає за можливе
поновити КП «ПКВ» Енергодарської
міської ради строк для звернення до
суду з вимогами щодо стягнення 3 %
річних та втрат від інфляції грошових
коштів з 01.01.2004 р. по 17.11.2010 р. як
пропущений з поважних причин, оскільки
доводи позивача безумовно свідчать, що
право вимоги до ДП «НАЕК «Енергоатом» в
особі ВП «Запорізька АЕС» сплатити
14256536,28 грн. позивач отримав лише 26.09.2013
р., а про утворену заборгованість
відповідача перед ТОВ
«Променергоресурс» в розмірі
14256536,28 грн. з 2001 року позивач не знав та
не міг знати.

Приймаючи до уваги все вище викладене у
сукупності, суд вважає наявними
підстави для стягнення ДП «НАЕК
«Енергоатом» в особі ВП «Запорізька
АЕС» на користь КП «ПКВ»
Енергодарської міської ради на
підставі Договору про заміну кредитора
(відступлення права вимоги) № 01/09-13 від
26.09.2013 р. 3736318,68 грн. 3 % річних, які
розраховані за період з 01.01.2004 р. по
20.11.2013 р. (за 3612 днів) та нараховані на
суму основного боргу в розмірі 12595883,62
грн.

В іншій частині позовних вимог про
стягнення 3 % річних в задоволенні
позову відмовляється.

Також у спірних правовідносинах
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягають 19171443,45 грн. втрат
від інфляції грошових коштів, які
розраховані за період з 01.01.2004 р. по
20.11.2013 р., з урахуванням сукупного
індексу інфляції за період
прострочення (252,2040 %) та нараховані на
суму основного боргу в розмірі 12595883,62
грн.

Однак, оскільки судом спір вирішується
в межах заявлених позовних вимог,
зменшення розміру позовних вимог у
відповідності до ч. 4 ст. 22 ГПК України є
гарантованим процесуальним законом
правом позивача до прийняття рішення
по справі, а позивачем заявлено до
стягнення 16612641,74 грн. втрат від
інфляції грошових коштів, то судом
позовні вимоги в цій частині
задовольняються в межах суми,
заявленої позивачем.

Таким чином, вимога про стягнення з
відповідача втрат від інфляції
грошових коштів підлягає задоволенню
в заявленій позивачем сумі 16612641,74 грн.

Стосовно доводів відповідача щодо
листа КП «ПКВ» Енергодарської міської
ради від 23.06.2014 р № 495 про здійснення
останнім заліків зустрічних вимог на
загальну суму 7722746,58 грн., з яких заліки
на суму 5722746,58 грн. були проведені з
підстав існування зустрічної
заборгованості відповідача перед
позивачем, що виникла з Договору про
заміну кредитора № 01/09-13 від 26.09.2013 р., а
тому було частково припинено
зобов'язання саме за основним боргом,
встановленим рішенням господарського
суду від 08.10.2001 р. у справі №
2/2/1600, то судом ці доводи визнані
хибними та відхиляються, з огляду на
таке.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ГК Україні
господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони.

Аналогічні норми закріплено статтею 601
ЦК України.

Отже, за своєю правовою природою залік
зустрічної однорідної вимоги
передбачає наявність у однієї із
сторін права вимагати виконання
певного зобов'язання, якому
кореспондується обов'язок іншої
сторони.

Проте, в матеріалах справи наявні лист
ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП
«Запорізька АЕС» № 42-77/26186 від 23.10.2013 р.
(фірмовий бланк 0005158) на адресу ТОВ
«Ельдорадо-Сервіс» та лист № 42-27/12157 від
28.05.2014 р. на адресу КП «ПКВ»
Енергодарської міської ради, з яких
вбачається, що відповідач не визнає
факту наявності зобов'язання в розмірі
14256536,28 грн. за рішенням господарського
суду запорізької області від 08.10.2001 р.
по справі № 2/2/1600.

Отже, в даному випадку, залік
зустрічної однорідної вимоги не
підтверджений відповідними діями
сторін.

Згідно з ст., ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Позивач надав всі необхідні докази в
обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, наведені в
обґрунтування його заперечень на заяву
про перегляд рішення суду за
нововиявленими обставинами, частково
враховані судом при вирішення даної
справи, в іншій частині визнані такими,
що спростовуються фактичними
обставинами справи.

За таких обставин, суд вважає заявлені
позовні вимоги документально
підтвердженими, обґрунтованими,
заснованими на законі та такими, що
підлягають задоволенню частково в
частині стягнення з ДП «НАЕК
«Енергоатом» в особі ВП «Запорізька
АЕС» на користь «ПКВ» Енергодарської
міської ради 3736318,68 грн. 3 % річних і
16612641,74 грн. інфляційного нарахування на
суму боргу. В задоволенні решти
позовних вимог відмовляється.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
враховуючи міру та ступінь вини кожної
із сторін у доведені спору до суду,
судові витрати за перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами
покладаються на відповідача
пропорційно розміру правомірно
заявлених позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 32, 33, 34, 36, 44, 47, 49, 82-85, 112,
113, 114 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Комунального підприємства
«Підприємство комунальної власності»
Енергодарської міської ради
Запорізької області, м. Енергодар
Запорізької області про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
господарського суду Запорізької
області від 10.04.2014 р. у справі № 908/3820/13
задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Запорізької області від 10.04.2014 р. у
справі № 908/3820/13 за позовом
Комунального підприємства
«Підприємство комунальної власності»
Енергодарської міської ради
Запорізької області, м. Енергодар
Запорізької області до Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі Відокремленого підрозділу
«Запорізька атомна електрична
станція», м. Енергодар Запорізької
області про стягнення грошових коштів
в сумі 21758738,11 грн. скасувати.

3. Поновити Комунальному підприємству
«Підприємство комунальної власності»
Енергодарської міської ради
Запорізької області, м. Енергодар
Запорізької області строк для
звернення до суду з вимогами щодо
стягнення 3 % річних та втрат від
інфляції грошових коштів з 01.01.2004 р. по
17.11.2010 р. як пропущений з поважних
причин.

4. Позов Комунального підприємства
«Підприємство комунальної власності»
Енергодарської міської ради
Запорізької області, м. Енергодар
Запорізької області до Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі Відокремленого підрозділу
«Запорізька атомна електрична
станція», м. Енергодар Запорізької
області про стягнення грошових коштів
в сумі 21758738,11 грн. задовольнити
частково.

5. Стягнути з Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» в особі
відокремленого підрозділу «Запорізька
атомна електрична станція», (71500, м.
Енергодар Запорізької області, вул.
Промислова, буд. 133, ) на
користь Комунального підприємства
«Підприємство комунальної власності»
Енергодарської міської ради
Запорізької області, (71503, м. Енергодар
Запорізької області, пр-т
Будівельників, буд. 17, офіс 5-1, п/в-3, а/с
376, код ЄДРПОУ 32166 (три мільйони
сімсот тридцять шість тисяч триста
вісімнадцять) грн. 68 коп. 3 % річних, 16612641
(шістнадцять мільйонів шістсот
дванадцять тисяч шістсот сорок одну)
грн. 74 коп. інфляційного нарахування на
суму боргу та 34172 (тридцять чотири
тисячі сто сімдесят дві) грн. 53 коп.
судових витрат. Видати наказ.

6. В іншій частині в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у
відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК
України "29" липня 2014 р.

Суддя
Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.