м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14105/14 28.07.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Київський Завод
електротранспорту"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Основа"простягнення 8400 грн 94
коп.Представники: від
позивача:Контратенко М.О. - представник
за довіреністю б/н від 10.07.2014від
відповідача:не з'явились ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

11.07.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
"Київський Завод електротранспорту" з
вимогами до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Основа" про
стягнення 8400 грн 94 коп. заборгованості
за договором оренди (нежитлового
офісного приміщення) № 13/Ф/2013 від 20.12.2012,
в тому числі 7519 грн 23 коп. основного
боргу, 738 грн 13 коп. пені та 143 грн 58 коп. 3%
річних.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору оренди (нежитлового офісного
приміщення) № 13/Ф/2013 від 20.12.2012 належним
чином не виконував взяті на себе
зобов'язання з оплати орендних
платежів, комунальних платежів та
експлуатаційних витрат, у зв'язку з чим
у відповідача виникла заборгованість у
розмірі 7519 грн 23 коп. за період з жовтня
по грудень 2013 року, крім того у зв'язку з
неналежним виконання зобов'язань за
договорами позивачем нараховано пеню у
розмірі 738 грн 13 коп., 3 % річних у розмірі
143 грн 58 коп.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/14105/14, розгляд справи
призначений на 28.07.2014.

28.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
представника позивача надійшли
документи на виконання вимог суду та
письмові пояснення по справі.

Представник відповідача у судове
засідання 28.07.2014 не з'явився, клопотання
про відкладення розгляду справи не
подав, про причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення №
598.

У судове засідання 28.07.2014 з'явився
представник позивача та надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги та просить суд
їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувається з
урахуванням положень статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні 28.07.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані суду
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.12.2012 між Публічним акціонерним
товариством "Київський Завод
електротранспорту" (орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Основа" (орендар)
укладено договір оренди (нежитлового
офісного приміщення) № 13/Ф/2013,
відповідно до умов якого орендодавець
зобов'язується передати орендарю в
тимчасове платне користування
нежитлове офісне приміщення, що
розташоване за адресою: м. Київ, вул.
Червоноармійська, 143/2, загальною площею
43,20 м2 - кабінет № 206, а орендар
зобов'язується прийняти та
використовувати приміщення у
відповідності до положень даного
договору.

У відповідності до пункту 8.1. договору
даний договір набуває чинності,
починаючи з 01.01.2013 і діє по 31.12.2013
(включно).

Згідно з пунктом 2.1. договору орендар
сплачує орендодавцю кошти у вигляді
наступних платежів (надалі - платежі):
орендна плата (орендар зобов'язаний
сплачувати плату за користування
приміщенням у розмірах і у строки,
обумовлені цим договором (надалі -
орендна плата); відшкодування витрат,
пов'язаних з електропостачанням
(вартість фактично спожитої орендарем
електроенергії сплачується орендарем
на підставі рахунку, виставленого
орендодавцем із врахуванням
потужності електроприладів, що
знаходяться в приміщенні);
відшкодування витрат, пов'язаних з
холодним водопостачанням та
водовідведенням (надалі -
водопостачання). Вартість фактично
спожитої орендарем води та
водовідведення сплачується орендарем
на підставі рахунку, виставленого
орендодавцем із врахуванням кількості
працівників орендаря); відшкодування
витрат, пов'язаних з теплопостачанням
(вартість фактично спожитої орендарем
теплоенергії сплачується орендарем на
підставі рахунку, виставленого
орендодавцем у відповідності до
займаної площі орендарем;
відшкодування експлуатаційних витрат
(компенсація вартості експлуатаційних
витрат оплачується відповідно до площі
приміщення. До експлуатаційних витрат
належить: компенсація вартості
сплаченої орендної плати орендодавцем
за користування земельною ділянкою, на
якій знаходиться будівля, компенсація
вартості послуг, пов'язаних із вивозом
сміття з території будівлі,
компенсація вартості послуг,
пов'язаних із пожежною сигналізацією.

Розмір орендної плати за один
календарний місяць визначається як
сума, в національній валюті України
(гривні), що вираховується за наступною
формулою: орендна плата = загальна
площа приміщення х орендна ставка х
індекс інфляції за поточний місяць, де:
загальна площа приміщення
визначається у відповідності до пункту
1.1. даного договору; орендна ставка
складає 130,00 грн. із врахуванням ПДВ за
один квадратний метр площі приміщення;
індекс інфляції за поточний місяць
визначається відповідно до даних
Державного комітету статистики
України, враховуючи, що індекс інфляції
за поточний місяць = індекс інфляції за
поточний місяць (у відсотках)/100, а у
випадку, якщо показник щомісячного
індексу інфляції менше одиниці, то
застосовується показник у розмірі
одиниця. Індекс інфляції за поточний
місяць, встановлений та опублікований
Державним комітетом статистики
України, визначається за даними
офіційного-сайту Державного комітету
статистики України fwww.ukrstat.gov.ua).

Положеннями пункту 2.2.1 договору
сторонами визначено, що орендна плата,
тобто орендна плата = загальна площа
приміщення х орендна ставка (без
врахування індексу інфляції за
поточний місяць) щомісяця не пізніше
10-го числа поточного місяця, відповідно
до рахунків-фактур, виставлених
орендодавцем. Орендар зобов'язується
самостійно отримувати, вищезазначені
рахунки-фактури не пізніше 05-го числа
поточного місяця в офісному приміщенні
орендодавця (м. Київ, вул. Академіка
Філатова 22/8, офіс № 400 - 4 поверх).

Різниця між орендною платою (без
врахування індексу інфляції за
поточний місяць) та орендною платою (з
врахуванням індексу інфляції за
поточний місяць) сплачується щомісяця
не пізніше 20-го числа наступного місяця
за розрахунковим, відповідно до
рахунків-фактур, виставлених
орендодавцем. Орендар зобов'язується
самостійно отримувати, вищезазначені
рахунки-фактури не пізніше 15-го числа
наступного місяця за розрахунковим в
офісному приміщенні орендодавця (м.
Київ, вул. Академіка Філатова 22/8, офіс №
400 - 4 поверх) (пункт 2.2.2 договору).

Згідно з пунктом 2.3. договору обов'язок
орендаря щодо сплати орендної плати є
безумовним, у зв'язку з чим, несвоєчасне
отримання орендарем рахунків-фактур не
звільняє його від обов'язку сплачувати
плату за користування приміщенням у
розмірах і у строки, обумовлені цим
договором.

У відповідності до пункту 2.4. договору
платежі, визначені підпунктами п.п. 2.1.2.,
2.1.3., 2.1.4., 2.1.5. пункту 2.1. даного договору
сплачуються орендарем щомісяця не
пізніше останнього дня поточного
місяця, відповідно до рахунків-фактур,
виставлених орендодавцем.
Рахунки-фактури орендодавця, що
надаються орендарю згідно умов даного
договору, можуть бути складені і
оформлені відповідно до видів
відповідних платежів. Орендар
зобов'язується самостійно отримувати,
вищезазначені рахунки-фактури не
пізніше 05-го числа поточного місяця в
офісному приміщенні орендодавця (м.
Київ, вул. Академіка Філатова 22/8, офіс №
400 - 4 поверх). Несвоєчасне отримання
орендарем рахунків-фактур від
орендодавця не звільняє орендаря від
обов'язку сплачувати грошові кошти у
розмірах і у строки, обумовлені цим
договором.

Відповідно до пункту 2.9. договору по
закінченню поточного місяця
орендодавець надає орендарю акт
наданих послуг, який може
підписуватись представниками сторін.
Акт наданих послуг орендар отримує від
орендодавця самостійно, скріплює його
підписом та печаткою та не пізніше 10-го
числа наступного місяця, повертає
орендодавцеві. Якщо у термін,
визначений у пункті 2.9. даного договору,
орендар не поверне орендодавцеві
підписаний акт наданих послуг або не
надасть вмотивованої письмової
відмови від його підписання, акт
наданих послуг вважається підписаним,
а надані послуги такими, що прийняті в
повному обсязі.

Згідно з пунктом 3.1. договору
приміщення передається орендарю на
підставі акту прийому-передачі, у якому
можуть вказуватися технічний стан
приміщення, розмір площі приміщення,
данні про наявність систем
забезпечення, місце розташування
приміщення на поверховому плані і
технічна специфікація приміщення.

Датою початку оренди (фактичне
користування приміщенням) є день,
зазначений в акті прийому-передачі
(пункт 3.3 договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між
позивачем та відповідачем договору,
суд дійшов висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті
283 Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. У
користування за договором оренди
передається індивідуально визначене
майно виробничо-технічного
призначення (або цілісний майновий
комплекс), що не втрачає у процесі
використання своєї споживчої якості
(неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283
Господарського кодексу України
об'єктом оренди можуть бути: державні
та комунальні підприємства або їх
структурні підрозділи як цілісні
майнові комплекси, тобто господарські
об'єкти із завершеним циклом
виробництва продукції (робіт, послуг),
відокремленою земельною ділянкою, на
якій розміщений об'єкт, та автономними
інженерними комунікаціями і системою
енергопостачання; нерухоме майно
(будівлі, споруди, приміщення); інше
окреме індивідуально визначене майно
виробничо-технічного призначення, що
належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом (частина 6 статті 283
Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762
Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.
Договором або законом може бути
встановлено періодичний перегляд,
зміну (індексацію) розміру плати за
користування майном. Плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до частини 1 статті 286
Господарського кодексу України
орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Розмір
орендної плати може бути змінений за
погодженням сторін, а також в інших
випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, 01.01.2013 між
позивачем та відповідачем було
підписано акт прийому-передачі
приміщення в оренду, відповідно до
якого орендодавець передав, а орендар
прийняв у строкове платне користування
- оренду приміщення, загальною площею
43,2 м2., що знаходиться за адресою: м.
Київ, вул. Академіка Філатова, 22/8, кім.
206.

Як встановлено судом, на виконання умов
договору за період з жовтня 2013 року по
грудень 2013 року позивачем надані
відповідачу послуги на загальну суму
8808 грн 49 коп., що підтверджується
підписаними та скріпленими печатками
сторін актами надання послуг за
жовтень 2013 року № 710 від 30.11.2013 на суму 652
грн 29 коп. (компенсація вартості
електроенергії, водопостачання, тепло
вироблене), за листопад № 760 від 31.12.2013
на суму 847 грн 89 коп. (компенсація
вартості електроенергії,
водопостачання, тепло вироблене), за
грудень 2013 року № 1031 від 31.12.2013 на суму
6148 грн 83 коп. (компенсація вартості
експлуатаційних послуг, оренда
приміщення), за грудень 2013 року № 14 від
31.01.2014 на суму 1159 грн 48 коп. (компенсація
вартості електроенергії,
водопостачання, тепло вироблене) та
виставленими рахунками на оплату № 1588
від 28.11.2013, № 1641 від 05.12.2013, № 1720 від
18.12.2013 та № 152 від 23.01.2014, належним чином
засвідчені копії яких наявні в
матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства належним чином
не виконав в повному обсязі взяті на
себе зобов'язання зі сплати орендних
платежів, комунальних платежів та
експлуатаційних витрат, у зв'язку з чим
за період з жовтня 2013 року по грудень 2013
року в останнього виникла
заборгованість перед позивачем на
загальну суму 7519 грн 23 коп., а саме
відповідачем не оплачено рахунок № 1641
від 05.12.2013 на 6148 грн 83 коп., рахунок № 1720
від 18.12.2013 на 210 грн 92 коп. (часткова
оплата на суму 639 грн 97 коп. 04.07.2014) та
рахунок № 152 від 23.01.2014 на 1159 грн 48 коп.,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами та не
спростовано відповідачем, а саме
відповідачем не надано суду доказів
оплати орендних платежів, комунальних
платежів та експлуатаційних витрат на
суму 7519 грн 23 коп.

Крім того, судом встановлено, що
рахунок № 1588 від 28.11.2013 на суму 652 грн 29
коп. був оплачений 04.07.2014, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи випискою з банківського рахунку
позивача.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищенаведене та
встановленням факту невиконання
відповідачем обов'язку з оплати
орендних платежів, комунальних
платежів та експлуатаційних витрат за
договором оренди (нежитлового офісного
приміщення) № 13/Ф/2013 від 20.12.2012, за
період з жовтня 2013 року по грудень 2013
року, на загальну суму 7519 грн 23 коп.
вимоги позивача про стягнення суми
основного боргу у розмірі 7519 грн 23 коп.
з відповідача підлягають задоволенню у
повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором оренди
(нежитлового офісного приміщення) №
13/Ф/2013 від 20.12.2012, позивачем нараховано
відповідачу пеню на загальну суму 738
грн. 13 коп. та 3 % річних на загальну суму
143 грн 58 коп., а саме: за період з 01.12.2013 по
09.07.2014 щодо платежу за комунальні
послуги за жовтень 2013 року (рахунок №
1588 від 28.11.2013), з 11.12.2013 по 09.07.2014 щодо
платежу за оренду приміщення та
експлуатаційні послуги за грудень 2013
року (рахунок № 1641 від 05.12.2013), з 18.12.2013 по
03.07.2014 щодо платежу за комунальні
послуги за листопад 2013 року (рахунок №
1720 від 18.12.2013) та з 01.02.2014 по 09.07.2014 щодо
платежу за комунальні послуги за
грудень 2013 року (рахунок № 152 від 23.01.2014).

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно з пунктом 7.2 договору у випадку
прострочення орендарем виконання
зобов'язання щодо здійснення Платежів
за цим Договором на користь
орендодавця, орендар зобов'язується
сплати орендодавцю на його вимогу
неустойку (пеню) у вигляді подвійної
облікової ставки Національного банку
України, діючої в період прострочення,
від відповідної суми простроченого
зобов'язання за кожний календарний
день прострочення за весь час
прострочення.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для
застосування відповідальності
(нарахування пені) відповідно до пункту
7.2 договору та захисту майнових прав та
інтересів позивача відповідно до норм
статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
позивачем були правомірно нараховані 3
% річних та пеня.

Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок 3 % річних у
розмірі 143 грн 58 коп. та пені у розмірі 738
грн 13 коп., суд вважає його
обґрунтованим та таким, що відповідає
вимогам законодавства про порядок і
строки нарахування, зокрема, умовам
договору (пункт 7.2.) щодо права позивача
на нарахування пені за весь період
прострочення, у зв'язку з чим вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3 %
річних у розмірі 143 грн 58 коп. та пені у
розмірі 738 грн 13 коп., нарахованих за
період прострочення за період з 01.12.2013
по 09.07.2014 щодо платежу за комунальні
послуги за жовтень 2013 року (рахунок №
1588 від 28.11.2013), з 11.12.2013 по 09.07.2014 щодо
платежу за оренду приміщення та
експлуатаційні послуги за грудень 2013
року (рахунок № 1641 від 05.12.2013), з 18.12.2013 по
03.07.2014 щодо платежу за комунальні
послуги за листопад 2013 року (рахунок №
1720 від 18.12.2013) та з 01.02.2014 по 09.07.2014 щодо
платежу за комунальні послуги за
грудень 2013 року (рахунок № 152 від 23.01.2014),
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Основа" (03150, м. Київ,
вул. Ковпака, буд.
17,ідентифікаційний код 13669489) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київський Завод електротранспорту"
(03150, м. Київ, вул. Червоноармійська,
будинок 143/2, ідентифікаційний код 04012017)
заборгованість у розмірі 7519 (сім тисяч
п'ятсот дев'ятнадцять) грн 23 коп., пеню у
розмірі 738 (сімсот тридцять вісім) грн 13
коп., 3 % річних у розмірі 143 (сто
сорок три) грн 13 коп. та витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн
00 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 04.08.2014

Суддя
І.М.
Отрош