ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 р.
Справа №917/825/14

за позовом Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", вул.Комарова - 2а,
м.Полтава, 36008

до Суб"єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 ; (поштова адреса:
АДРЕСА_2)

про стягнення 10 452,83грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: Данілова Н.Н.

від відповідача: не з"явився

У судовому засіданні 03.07.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
відповідно до ст.85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
10452,83грн. - збитків у вигляді не
отриманих коштів за послуги
теплопостачання за період з 13.10.2012р. по
05.12.2013р.

Відповідач у відзиві на позов від
19.06.2014р. вхід. №6361, доповненнях до
відзиву від 12.06.2014р. вхід. №7568 та
запереченнях від 12.06.2014р. вхід. №4567
проти позовних вимог заперечує,
посилаючись на відсутність доказів на
підтвердження того, що відповідач
завдав збитки позивачу, що втрати
позивача надумані, а розмір
неотриманого прибутку нічим не
обгрунтований, а також на закінчення
строку дії договору 30.04.2011р.

Розглянувши матеріали справи,
всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши і оцінивши подані сторонами
докази, на які вони посилаються як на
підставу своїх вимог та заперечень, в
їх сукупності, керуючись законом,
заслухавши представника позивача, суд,
встановив:

28 лютого 2007 року між ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» та СПД-ФО ОСОБА_1
(Споживач) укладено договір № 2526 на
відпуск теплової енергії у вигляді
гарячої води.

Згідно п.1 договору теплопостачальна
організація (ПОКВПТГ
"Полтаватеплоенерго") бере на себе
постачання тепловою енергією у вигляді
гарячої води з метою забезпечення
опалення приміщень "Споживача" до межі
розподілу будівель по АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 13 договору оплата за
опалення, що проводить Споживач,
стягується на підставі тарифів,
встановлених уповноваженим органом,
оплата за опалення у розмірі 5,94грн. за 1
кв.м. загальної площі протягом
опалювального сезону для споживачів ІІ
групи. При цьому, площа, яку займає
споживач складає 46,1кв.м. Оплата за
місяць складає 273,83грн. з урахуванням
ПДВ.

Згідно п.21 договору строк його дії з
01.01.2007р. по 30.04.2011р. Договір вважається
продовженим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії про припинення дії Договору не
буде письмово заявлено однією із
сторін.

На підставі вищезазначеної умови
договір продовжувався з 01.05.2011р. по
30.04.2012р. та з 01.05.2012р. по 30.04.2013р.

ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго"
звернулось до відповідача із
пропозицією за №9/3420, від 20.10.2011 року
щодо зміни умов договору шляхом
укладання додаткової угоди № 2 разом з
додатком.

В порушення вимог ст. 188 ГК України, ч. 2
ст. 275 ГК України, відповідач відмовився
підписати додаткову угоду.

Позивач був вимушений звернутись до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою про внесення
змін у договір.

Рішенням господарського суду
Полтавської області по справі №917/1229/13
від 12.09.2013 року внесено зміни в умови
Договору на відпуск теплової енергії у
вигляді гарячої води № 2526 від 28.02.2007
року.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду у справі №917/1229/13
від 05.12.2013 року апеляційну скаргу
відповідача залишено без задоволення,
а до п.2 резолютивної частини рішення
внесено зміни та викладено текст
додаткової угоди, текст додатку до
договору «Розрахунок обсягу теплової
енергії».

Судами було встановлено, що з огляду на
зазначені обставини та норми чинного
законодавства, позовна вимога ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» про внесення
змін у договір між ним та СПД-ФО ОСОБА_1
та застосування у додатковій угоді № 1
до договору №2526 від 28.02.2007р. тарифів на
теплову енергію для інших споживачів
правомірним та обґрунтованим.

Господарський суд зазначив, що позивач
поставивши питання про зміну договору
з 01.10.2011р., прагнув надати його умовам
зворотної сили, проте, оскільки
сторонами не досягнуто згоди щодо
цього, така вимога суперечить приписам
ст. 653 ЦК України та ст. 188 ГК України

Відповідно до ст.35 ГПК України, факти,
встановленні рішенням господарського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Як зазначає позивач, з 12.10.2012 року (дата
початку опалювального сезону 2011р.) по
05.12.2013р. (дата набрання рішенням
законної сили) відповідач споживав
теплову енергію, витрачену позивачем
на опалення нежитлового приміщення по
АДРЕСА_2, не укладаючи додаткову угоду
№ 1 до Договору на відпуск теплової
енергії у вигляді гарячої води № 2526 від
28.02.2007 року, чим завдав збитків позивачу
у вигляді неотриманих доходів на суму 10
452,83 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

За змістом ч.2 ст.16 ЦК України та ст. 20
ГК України, одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушено (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Відповідно до приписів ст. 224 ГК
України, учасник господарських
відносин, який порушив встановлені
вимоги щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цих збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ГК України, до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню, включається
неодержаний прибуток, на який сторона,
яка зазнала збитків, мала право
розраховувати в разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

Для застосування такої міри
відповідальності як відшкодування
шкоди, приймаючи до уваги загальні
положення ст.ст.1166,1167 ЦК України,
необхідною є наявність загальних умов
деліктної відповідальності, тобто
протиправної поведінки (дії або
бездіяльності), шкідливого результату
такої поведінки (шкоди, збитків),
прямого причинно-наслідкового зв'язку
між протиправною поведінкою й
спричиненою шкодою та вини. При цьому
відповідно до п.6 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України № 02-5/215 від
01.04.1994 року «Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди», встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи, яка завдала шкоду, та
збитками потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Необхідно довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи,- наслідком
такої протиправної поведінки. Питання
про наявність чи відсутність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи і шкодою має бути
вирішено судом шляхом оцінки усіх
фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 67 ГК України,
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. До виконання
господарських договорів
застосовуються положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 179 ГК України передбачено
обов'язок сторін щодо укладання
господарського договору, якщо існує
пряма вказівка закону щодо
обов'язковості укладення договору для
певних категорій суб'єктів
господарювання.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах, учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.

Пряма вказівка щодо обов'язку
відповідача своєчасно укласти договір
з теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії,
додержання вимог договору та
нормативно-правових актів передбачена
ст. 24 Закону України "Про
теплопостачання", ст. 20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги".

Слід зазначити, що Закон України «Про
теплопостачання» в даному випадку є
спеціальним по відношенню до Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та має пріоритет у
застосуванні при вирішенні спору, що
випливає з правовідносин по наданню
послуг теплопостачання.

Отже, обов'язок вчинення спрямованих на
укладання договору на постачання
теплової енергії дій покладається саме
на споживача. Невчинення таких дій
(бездіяльність) в даному випадку є
протиправною поведінкою споживача, яка
мала наслідком безоплатне споживання
поставленої теплової енергії, що
суперечить положенням Закону України
«Про теплопостачання», Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених Постановою кабінету
Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.

Таким чином, між бездіяльністю
відповідача щодо укладання договору на
постачання теплової енергії та
понесеними позивачем збитками у
вигляді неотриманих грошових коштів за
надані ним послуги з теплопостачання
існує безпосередній
причинно-наслідковий зв'язок.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Ті ж самі приписи містить п.6
Роз'яснення Вищого арбітражного суду
України № 02-5/215 від 01.04.1994 року «Про
деякі питання практики вирішення
спорів пов'язаних з відшкодуванням
шкоди».

Стосовно наданих позивачем
розрахунків розміру понесених збитків
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно ч.3 ст. 225 ГК України, при
визначенні розміру збитків, якщо інше
не передбачено законом або договором,
враховуються ціни, що існували за
місцем виконання зобов'язання на день
задоволення боржником у добровільному
порядку вимоги сторони, яка зазнала
збитків, а у разі якщо вимогу не
задоволено у добровільному порядку, -
на день подання до суду відповідного
позову про стягнення збитків.

Як вбачається з наявних у справі
розрахунків збитків, позивачем були
враховані тарифи на послуги з гарячого
водопостачання та опалення,
встановлені Постанову №81 від 30.09.2011
року, яка прийнята Національною
комісією регулювання ринку
комунальних послуг України, внаслідок
чого суд приймає дані розрахунки
збитків як обґрунтовані належним
чином, підтверджені необхідними
доказами та такі, що відповідають
вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Згідно зі статтею 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії.
Якщо для вирішення спору має
значення лише частина документа,
подається засвідчений витяг з нього.
Оригінали документів подаються, коли
обставини справи відповідно до
законодавства мають бути засвідчені
тільки такими документами, а також в
інших випадках на вимогу
господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Відповідно до статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом

Відповідачем не спростовані
обставини, на які посилається позивач,
доказів відшкодування збитків,
завданих внаслідок не виконання
зобов'язань, стосовно не внесення змін
до договору №2526 від 28.02.2007р., не надано,
таким чином, вимоги позивача про
стягнення збитків у вигляді
неотриманих коштів у розмірі 10452,83грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 84, 85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Суб"єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1 ; (поштова
адреса: АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", вул.Комарова - 2а,
м.Полтава, 36008 (р/р 260007148 в АБ
"Полтавабанк", МФО 331489, )
10452,83 грн. - збитків у вигляді не
отриманих коштів за послуги
теплопостачання, а також1827,00грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено: 07.07.2014р.

Суддя
Кльопов І.Г.