ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року Справа № 910/21480/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової
Т.В.суддівГоголь Т.Г., Швеця
В.О.розглянувши матеріали касаційної
скаргиПублічного акціонерного
товариства "Укрнафта"на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.14у
справі№910/21480/13 Господарського суду
міста Києваза позовомЗаступника
Івано-Франківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі Яворівської
сільської ради Долинського
районудоПублічного акціонерного
товариства "Укрнафта"простягнення 27
250,56 грнРозпорядженням Секретаря
другої судової палати Вищого
господарського суду України від 16.07.14
для розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: Добролюбова
Т.В. - головуючий , Гоголь Т.Г., Швець В.О.

В судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача: не з'явилися, проте
належно повідомлені про час і місце
розгляду касаційної скарги;

від відповідача: Кисєльов Є.В. - за дов.
від 19.02.14

від прокуратури: Козакова І.М. -
прокурор ГПУ.

Івано-Франківським міжрайонним
прокурором з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері у
листопаді 2013 року заявлений позов в
інтересах держави в особі Яворівської
сільської ради Долинського району про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Укрнафта" на користь Фонду
охорони навколишнього природного
середовища Яворівської сільської ради
Долинського району 27 250,56 грн. шкоди.
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор
вказував на те, що в результаті
переливу нафтопродуктів з амбарів
головних споруд філії Публічного
акціонерного товариства "Укрнафта"
нафтогазовидобувного управління
"Долинанафтогаз", внаслідок здійснення
останнім господарської діяльності,
було забруднено земельну ділянку
площею 432 кв.м, про що складено акт від
21.05.13 №529, і за розрахунками Державної
екологічної інспекції в
Івано-Франківській області шкода
завдана відповідачем становить 27 250, 56
грн. При цьому, прокурор посилався на
приписи статей 5, 37, 68 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища", статті 35 Закону України
"Про охорону земель", статті 164
Земельного кодексу України, статей 17, 43
Закону України "Про відходи", статті 45
Закону України "Про нафту і газ".

Рішенням Господарського суду
міста Києва від 11.03.14, ухваленим у
складі колегії суддів: Удалова О.Г. -
головуючого, Босий В.П., Любченко М.О.,
позовні вимоги задоволено повністю.
Суд першої інстанції, оцінивши акт
перевірки від 21.05.13, акт відбору проб та
дослідивши розрахунок шкоди, визнав
позовні вимоги доведеними. Судове
рішення обґрунтовано приписами статті
1 Земельного кодексу України, статей 5, 37
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища",
положеннями Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", Порядком організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженим наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України № 464 від 10.09.08,
Наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 27.10.1997 № 171 "Про
затвердження методики визначення
розмірів шкоди, зумовленої
забрудненням і засміченням земельних
ресурсів через порушення
природоохоронного законодавства",
приписами статті 17 Закону України "Про
відходи".
Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Отрюха Б.В.
- головуючого, Михальської Ю.Б., Тищенко
А.І., постановою від 22.05.14, перевірене
рішення у справі залишив без змін, а
апеляційну скаргу відповідача залишив
без задоволення. При цьому, апеляційний
суд установив, що відповідачем не
надано доказів заподіяння шкоди
внаслідок обставин непереборної сили.
Публічне
акціонерне товариство "Укрнафта"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить судові рішення у справі
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник
вказує на те, що він є особою діяльність
якої становить підвищену екологічну
небезпеку, тому звільняється від
відшкодування шкоди у разі доведення
її виникнення внаслідок стихійних
природних явищ. Скаржник зауважує на
тому, що перелив шламів нафтопродуктів
із земляних амбарів стався внаслідок
великої кількості опадів у березні 2013
року та танення їх у квітні. Скаржник,
посилаючись на приписи статті 1166
Цивільного кодексу України, вважає
недоведеним наявність усіх складових
цивільного правопорушення. На думку
скаржника, надані прокурором докази
спричинення шкоди довкіллю, зокрема
акт перевірки від 21.05.13 та акт відбору
проб складені з порушенням вимог
законодавства. Наголошує скаржник і на
тому, що за результатами проведення
перевірки не було складено протоколу
про адміністративне правопорушення.
Водночас, скаржник вказує на порушення
судами приписів статей 42, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України.
Від Заступника
Івано-Франківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі Яворівської
сільської ради Долинського району
відзивів на касаційну скаргу судом не
отримано.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді
Добролюбової Т.В., та пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників відповідача та
прокуратури, переглянувши матеріали
справи і доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судами приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що на виконання
вимог Івано-Франківської міжрайонної
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері
спеціалістами Державної екологічної
інспекції в Івано-Франківській області
21.05.13 проведено спільну перевірку з
питань дотримання відповідачем вимог
законодавства про поводження з
відходами. Судами установлено, що за
результатами проведеної перевірки
складено акт від 21.05.13 №529, в якому
зафіксовано, що на території головних
споруд НГВУ "Долинанафтогаз" виявлено
переливи з амбарів нафтопродуктів на
відкриту поверхню землі, при цьому в
акті зазначено, що у місцях переливу
нафтопродуктів велись обміри ДП
"Карпатське підприємство геодезії,
картографії та кадастру", фотозйомка,
відібранні проби ґрунту та води. Згідно
з розрахунками Державної екологічної
інспекції в Іванофранківсткій області,
проведеними за методикою визначення
розмірів зумовленої забрудненням і
засміченням земельних ресурсів через
порушення природоохоронного
законодавства, шкода від забруднення
земельних ділянок загальною площею 432
кв.м в результаті переливу
нафтопродуктів з амбарів головних
споруд НГВУ "Долинанафтогаз" на
території села Яворів Долинського
району становить 27 250, 56 грн. Судами
установлено і те, що державним
інспектором з охорони навколишнього
природного середовища 21.05.13 складено
припис № 392, який прийнятий до
виконання НГВУ "Долинанафтогаз", в
якому визначено "ліквідувати перелив
нафтопродуктів біля амбарів головних
споруд в с. Яворів". Державною
екологічною інспекцією в
Івано-Франківській області також
відповідачеві скеровано претензію від
27.06.13 № 97/13 про відшкодування шкоди у
розмірі 27 250,56 грн., яка останнім
залишена без задоволення. Як
убачається з матеріалів справи,
предметом судового розгляду є вимога
Івано-Франківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері
заявлена в інтересах держави в особі
Яворівської сільської ради
Долинського району про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Укрнафта" 27 250,56 грн. шкоди. Відносини у
галузі охорони навколишнього
природного середовища в Україні
регулюються, зокрема Законом України
"Про охорону навколишнього природного
середовища", Законом України "Про
відходи", Законом України "Про охорону
земель", Земельним кодексом України, а
також іншим спеціальним
законодавством. Відповідно до
приписів статті 96 Земельного кодексу
України землекористувачі зобов'язані
дотримуватися вимог законодавства про
охорону довкілля. Відповідно до статті
35 Закону України "Про охорону земель"
власники і землекористувачі, у тому
числі орендарі земельних ділянок,
зобов'язані дотримуватись вимог
земельного та природоохоронного
законодавства, проводити на земельних
ділянках господарську діяльність
способами, які не спричиняють
шкідливого впливу на стан земель,
вживати заходів щодо запобігання
негативному екологонебезпечному
впливу на земельні ділянки та
ліквідації наслідків останнього. Як
установлено судом, забруднення земель
виявлене на території, яка
відповідачем використовується в ході
здійснення господарської діяльності
для зберігання в амбрах відходів
нафтопродуктів, нафтошламу, парафіну
від очистки обладнання, шлам
нафтопродуктів, осад від миття
автомобілів. Амбари, в яких зберігають
шлами нафтопродуктів, є місцем
видалення відходів, на які розроблено
паспорти місця видалення відходів.
Статтею 1 Закону України "Про відходи"
визначено, що відходами є будь-які
речовини, матеріали і предмети, що
утворилися у процесі виробництва чи
споживання, а також товари, продукція,
що повністю або частково втратили свої
споживчі властивості і не мають
подальшого використання за місцем їх
утворення чи виявлення і від яких їх
власник позбувається, має намір або
повинен позбутися шляхом утилізації чи
видалення; термін "спеціально
відведені місця чи об'єкти" вживається
в наступному значенні - місця чи
об'єкти, місця розміщення відходів,
сховища, полігони, комплекси, споруди,
ділянки надр тощо, на використання яких
отримано дозвіл спеціально
уповноважених органів на видалення
відходів чи здійснення інших операцій
з відходами. Стаття 33 Закону України
"Про відходи" регламентує вимоги щодо
зберігання та видалення відходів,
згідно з якими зберігання та видалення
відходів здійснюються відповідно до
вимог екологічної безпеки і способами,
що забезпечують максимальне
використання відходів чи передачу їх
іншим споживачам, за винятком
захоронення; забороняється
несанкціоноване скидання і розміщення
відходів у підземних горизонтах, на
території міст та інших населених
пунктів, на територіях
природно-заповідного фонду, на землях
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення, в межах водоохоронних зон
та зон санітарної охорони водних
об'єктів, в інших місцях, що може
створювати небезпеку для
навколишнього природного середовища
та здоров'я людини. Згідно пунктів "а"
та "б" частини першої статті 42 Закону
України "Про відходи" особи, винні в
порушенні законодавства про відходи,
несуть дисциплінарну, адміністративну,
цивільну чи кримінальну
відповідальність за порушення
встановленого порядку поводження з
відходами, що призвело або може
призвести до забруднення
навколишнього природного середовища,
прямого чи опосередкованого
шкідливого впливу на здоров'я людини та
економічних збитків; самовільне
розміщення чи видалення відходів;
невиконання вимог щодо поводження з
відходами, під час їх збирання,
перевезення, зберігання, оброблення,
утилізації, знешкодження, видалення та
захоронення, що призвело до негативних
екологічних, санітарно-епідемічних
наслідків або завдало матеріальної
шкоди; порушення встановлених правил і
режиму експлуатації установок і
виробництв з оброблення та утилізації
відходів, а також полігонів для
зберігання чи захоронення промислових,
побутових та інших відходів,
сміттєзвалищ, шламосховищ,
золовідвалів тощо. Статтею 43 цього ж
Закону унормовано, що підприємства,
установи, організації зобов'язані
відшкодувати шкоду, заподіяну ними
внаслідок порушення законодавства про
відходи, в порядку і розмірах,
встановлених законодавством України.
За приписами статті 68 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" порушення законодавства
України про охорону навколишнього
природного середовища тягне за собою
встановлену цим Законом та іншим
законодавством України дисциплінарну,
адміністративну, цивільну і
кримінальну відповідальність.
Підприємства, установи, організації
зобов'язані відшкодовувати шкоду,
заподіяну ними внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Застосування
заходів дисциплінарної,
адміністративної або кримінальної
відповідальності не звільняє винних
від компенсації шкоди, заподіяної
забрудненням навколишнього природного
середовища та погіршенням якості
природних ресурсів. Статтею 69 цього
Закону визначено, що шкода, заподіяна
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, підлягає компенсації в
повному обсязі. Методику визначення
розмірів шкоди, зумовленої
забрудненням і засміченням земельних
ресурсів через порушення
природоохоронного законодавства,
затверджено наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 27.10.97 №171 (надалі
- Методика). Згідно з пунктом 1.3 цієї
Методики, вона застосовується під час
встановлення розмірів шкоди від
забруднення, засмічення, земель
будь-якого цільового призначення, що
сталося внаслідок несанкціонованих,
непередбачених проектами, дозволами,
скидів, викидів, речовин, сполук і
матеріалів, внаслідок порушення норм
екологічної безпеки у разі зберігання,
транспортування та проведення
вантажно-розвантажувальних робіт,
використання токсичних речовин,
виробничих і побутових відходів;
самовільного розміщення промислових,
побутових та інших відходів. Пунктом 3.1.
Методики визначено, що землі
вважаються забрудненими, якщо в їх
складі виявлені негативні кількісні
або якісні зміни, що сталися в
результаті господарської діяльності
чи впливу інших чинників. При цьому,
зміни можуть бути зумовлені не тільки
появою в зоні аерації нових
шкодочинних речовин, яких раніше не
було, а і збільшенням вмісту речовин, що
перевищує їх гранично допустиму
концентрацію, які характерні для
складу незабрудненого ґрунту або у
порівнянні з даними агрохімічного
паспорта. Згідно з пунктом 3.3. Методики
факти забруднення, засмічення, земель
встановлюються уповноваженими
особами, які здійснюють державний
контроль за додержанням вимог
природоохоронного законодавства
шляхом оформлення актів перевірок,
протоколів про адміністративне
правопорушення та інших матеріалів, що
підтверджують факт забруднення та
засмічення земель. Пунктом 3.4. Методики
передбачено, що визначення обсягу
забруднення земельних ресурсів у
кожному випадку є самостійним
завданням через різноманітність
геоморфологічних, геологічних та
гідрологічних умов. За наявності
інформації про кількість (об'єм, маса)
забруднюючої речовини, яка проникла у
певний шар землі, визначаються площа,
глибина проникнення. Відповідно до
пункту 4.1 Методики розміри шкоди
обчислюються уповноваженими особами,
що здійснюють державний контроль за
додержанням вимог природоохоронного
законодавства, на основі актів
перевірок, протоколів про
адміністративне правопорушення та
інших матеріалів, що підтверджують
факт забруднення земель, протягом
шести місяців з дня виявлення
порушення. Загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду визначені статтею 1166 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам юридичної
особи, а також шкода, завдана майну
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала;
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Вказана
стаття унормовує загальні підстави для
відшкодування шкоди в рамках
позадоговірних (деліктних) зобов'язань.
Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за
наявності вини заподіювача шкоди.
Фактичною підставою для застосування
такого виду відповідальності є
вчинення особою правопорушення. При
цьому, юридичною підставою
позадоговірної відповідальності є
склад цивільного правопорушення,
елементами якого є шкода, протиправна
поведінка, причинний зв'язок між шкодою
і протиправною поведінкою, вина.
Статтею 1187 Цивільного кодексу України
врегульовані підстави
відповідальності, що виникають із
спричинення шкоди, заподіяної джерелом
підвищеної небезпеки, яким є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин, що
створює підвищену небезпеку для особи,
яка цю діяльність здійснює, та інших
осіб. Дослідивши усі обставини справи
та надавши оцінку зібраним у справі
доказам, судами установлено факт
порушення відповідачем вимог
природоохоронного законодавства, що
виявився у забрудненні земельних
ділянок внаслідок переливу
нафтопродуктів із одного амбару в
інший через вириті канали. Установлена
судами і вина відповідача у вчиненні
даного порушення, адже регулювання
рівня наповненості амбарів шляхом
прямого переливу шламів
нафтопродуктів через вириті канали
свідчить про неналежну експлуатацію
амбарів та умисні дії щодо заподіяння
шкоди навколишньому природному
середовищу. Судами також установлений
і причинний зв'язок між шкодою і
протиправною поведінкою відповідача.
Окрім цього, суди дослідили здійснений
розрахунок шкоди та визнали його
обґрунтованим. Щодо доводу скаржника
про те, що шкода ним завдана внаслідок
стихійних природних явищ, то цей довід
був предметом розгляду в суді
апеляційної інстанції, і як
установлено судом, відповідачем не
надано доказів, які б свідчили про те,
що шкода заподіяна саме в результаті
непереборної сили. Посилання скаржника
на те, що акт відбору проб складений з
порушенням вимог законодавства не може
бути підставою для скасування
постанови, оскільки суди дослідили цей
акт, який підписаний представниками
обох сторін без зауважень, та
установили, що він відповідає
нормативному документу з відбору проб.
Стосовно доводу скаржника щодо
відсутності протоколу про
адміністративне правопорушення, то, як
із приписів вказаної Методики, так і
наведених норм права, не убачається, що
відсутність таких матеріалів як
протокол про адміністративне
правопорушення, унеможливлює
притягнення винної особи до цивільної
відповідальності за забруднення
земельної ділянки. З огляду на те, що
суди установили факт порушення
відповідачем вимог законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, як і наявність усіх
складових цивільного правопорушення,
висновок судів про задоволення
позовних вимог визнається правомірним.
Інші доводи, викладені в касаційній
скарзі також не можуть бути підставою
для скасування постанови у справі,
оскільки не спростовують установлених
апеляційним судом обставин та
ґрунтуються на переоцінці доказів, яка
за приписами частини 2 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України знаходяться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.
Згідно з частиною 2 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази. Отже, з урахуванням меж
перегляду справи в касаційній
інстанції підстав для скасування
постанови у справі та задоволення
касаційної скарги не вбачається.
Витрати за розгляд касаційної скарги
покладаються на скаржника.

Враховуючи
викладене та керуючись статтями 1115, 1117,
1119, 11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський
суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.14 у справі
№ 910/21480/13 залишити без змін.

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Укрнафта"
залишити без задоволення.

Головуючий суддя:
Т. Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

В. Швець