КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р. Справа№ 910/14430/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Хрипуна О.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Печериця В.П.-
представник за довіреністю;

від відповідача - Кость О.Г. -
представник за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста
Києва від 11.10.2013

у справі № 910/14430/13 (суддя Стасюк С.В.),

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Одесагаз"

до Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

про стягнення 29 226 536,99 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.10.2013 у справі № 910/14430/13,
повний текст якого складено 16.10.2014,
позов Публічного акціонерного
товариства "Одесагаз" до Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про стягнення 29 226 536,99 грн -
задоволено частково, а саме, стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Одесагаз" 22 623 596 грн. 25 коп. основного
боргу, 7 668 грн. 97 коп. інфляційних
нарахувань, 89 445 грн. 05 коп. три
проценти річних, 444 914 грн. 04 коп. пені, 66
971 грн. 65 коп. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
11.10.2014 у справі № 910/14430/13 скасувати, у
задоволенні позовних вимог - відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводились до
того, що оскаржуване рішення прийняте
місцевим господарським судом з
порушення норм матеріального та
процесуального права, зокрема судом не
враховано те, що акт № 1.2 від 28.02.2013 року
на суму 7 668 969,01 грн., акт № 2.2 від 31.05.2013
року на суму 6 240 155,84 грн., акт № 3.2. від
31.05.2013 року на суму 778 043,22 грн., акт № 4.2
від 31.05.2013 року на суму 2 143 892,08 грн. та
акт № 5.2 від 31.05.2013 року на суму 56 051,82
грн., не є належними доказами надання
позивачем послуг за Договором,
оскільки останні не підписані та не
скріплені печатками Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
а отже, оплаті не підлягали.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 30.01.2014 у справі
№ 910/14430/13 апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишено без задоволення, а рішення
господарського суду м. Києва від 11.10.2013
у справі № 910/14430/13 - без змін.

Не погоджуючись з зазначеними вище
рішенням суду першої інстанції та
постановою Київського апеляційного
господарського суду відповідач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просив рішення господарського
суду міста Києва від 11.10.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 30.01.2014 у справі
№ 910/14430/13 - скасувати, а справу передати
на новий розгляд до господарського
суду міста Києва.

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.06.2014 у справі № 910/14430/13
постанову Київського апеляційного
господарського суду Київського
апеляційного господарського суду від
30.01.2014 - скасовано, а справу передано на
новий розгляд до Київського
апеляційного господарського суду.

Відповідно до повторного
автоматичного розподілу справ між
суддями апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
по справі № 910/14430/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду міста
Києва від 11.10.2013 по справі № 910/14430/13
прийнято до провадження. Розгляд
справи № призначено на 09.07.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.07.2014 розгляд
справи № 910/14430/13 відкладено на 23.07.2014 на
12:00 год.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду Андрієнка В.В. від
23.07.2014 справу передано на розгляд
колегії суддів у складі: головуючий
суддя Станік С.Р., судді: Хрипун О.О.,
Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 справу №
910/14430/13 прийнято для розгляду колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Станік С.Р., судді: Хрипун О.О., Шаптала
Є.Ю., розгляд справи вирішено
здійснювати в судовому засіданні
23.07.2014.

В судовому засіданні 23.07.2014 представник
відповідача (апелянта) підтримав
доводи апеляційної скарги, просив суд
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на доводи, викладені в
апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні 23.07.2014 проти доводів
апеляційної скарги - заперечував,
вказував на те, що рішення суду першої
інстанції винесено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстави для його скасування -
відсутні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та, що підтверджується
матеріалами справи, 28.02.2013 між
Публічним акціонерним товариством
"Одесагаз" (газорозподільне
підприємство) та Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (замовник)
було укладено договір на розподіл
природного газу № 14/2723/13 (надалі по
тексту - Договір), за умовами якого
газорозподільне підприємство
зобов'язується у 2013 року надати
замовнику послугу з транспортування
природного газу газорозподільними
мережами до мережі балансової
належності об'єктів замовника або його
споживачів (далі пункт призначення)
відповідно до актів розмежування
балансової належності газопроводів та
експлуатаційної відповідальності
сторін.

Замовник зобов'язується сплатити
газорозподільному підприємству
вартість послуг з транспортування газу
ГРМ у розмірі, строки та порядку,
передбаченими умовами Договору. (пункт
2.2. Договору).

Згідно з пунктом 3.6. Договору обсяг
протранспортованого природного газу
ГРМ підтверджується підписаним
сторонами актом наданих послуг з
транспортування природного газу ГРМ
(надалі - акт наданих послуг), що
оформлюється на підставі даних
комерційних вузлів обліку.

У відповідності до пункту 3.8. Договору
замовник протягом двох днів з дня
одержання акта наданих послуг
зобов'язується повернути
газорозподільному підприємству один
примірник оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою замовника (для
юридичних осіб) , або надати у письмовій
формі мотивовану відмову від
підписання акта наданих послуг. У
випадку відмови від підписання акта
наданих послуг розбіжності підлягають
урегулюванню відповідно до
законодавства.

Акт наданих послуг підписується на
підставі реєстрів обсягів реалізації
природного газу споживачам замовника,
протранспортованого
газорозподільними трубопроводами
газорозподільного підприємства, в яких
зазначаються виділені планові обсяги
газу споживачам замовника та фактично
протранспортовані газорозподільним
підприємством обсяги газу за формою,
наведено у додатку 2 до цього Договору.
Акти наданих послуг є підставою для
остаточних розрахунків замовника з
газорозподільним підприємством
(пункти 3.9., 3.10. Договору).

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили,
що розрахунки за послуги з
транспортування природного газу ГРМ
здійснюються за тарифом на
транспортування природного газу
розподільними трубопроводами за 1000
куб.м. (далі - тариф), встановленим для
газорозподільного підприємства
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики. На момент укладення
Договору тариф становить 106,90 грн., крім
того, ПДВ - 21,38 грн., всього - 128,28 грн.

Згідно з пунктом 5.5. Договору
розрахунки за надані послуги
здійснюються замовником у
безготівковій формі шляхом
перерахування відповідних сум на
розрахунковий рахунок
газорозподільного підприємства на
підставі акту наданих послуг,
зазначеного в пункті 3.6 Договору.
Остаточний розрахунок за фактично
надані послуги здійснюється до 20-го
числа місяця, наступного за місяцем
надання послуг.

Договір набирає чинності з дня його
підписання та скріплення підписів
уповноважених представників сторін
печатками, та розповсюджує свою дію на
відносини сторін, що склались з 01 січня
2013 року і діє в частині надання послуг
до 31 грудня 2013 року, а в частині
проведення розрахунків за надані
газорозподільним підприємством
послуги - до повного виконання
замовником своїх зобов'язань за цим
Договором (пункт 11.1. Договору).

На виконання умов Договору, за період з
січня 2013 року по травень 2013 року,
позивач надав послуги з
транспортування газу на загальну суму
46 284 924,23 грн., що підтверджується
реєстрами обсягів реалізації
природного газу споживачами через
Національну акціонерну компанію
"Нафтогаз України" протранспортованого
газорозподільними мережами Публічного
акціонерного товариства "Одесагаз" за
вказаний період та актами надання
послуг з транспортування газу
(належним чином засвідчені копії
містяться в матеріалах справи), а саме:

- актом № 1.1 від 28.02.2013 року на суму 18 239
764,91 грн.;

- актом № 1.2 від 28.02.2013 року на суму 7 668
969,01 грн.;

- актом № 2.1 від 31.05.2013 року на суму 2 252
020,06 грн.;

- актом № 2.2 від 31.05.2013 року на суму 6 240
155,84 грн.;

- актом № 3.1 від 31.05.2013 року на суму 2 367
088,62 грн.;

- актом № 3.2 від 31.05.2013 року на суму 778 043,22
грн.;

- актом № 4.2 від 31.05.2013 року на суму 2 143
892,08 грн.;

- актом № 5.1 від 31.05.2013 року на суму 24 411,17
грн.;

- актом № 5.2 від 31.05.2013 року на суму 56 051,82
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив про неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором, зокрема, не підписання
отриманих від позивача актів надання
послуг з транспортування газу та
часткову оплату наданих позивачем
послуг, внаслідок чого у Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 22 623 596,25 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача 22 623
596,25 грн. основної заборгованості за
договором на розподіл природного газу
№ 14/2723/13 від 28.02.2013 року, 962 207,80 грн. пені,
25 042,77 грн. інфляційних нарахувань, 194
127,10 грн. три проценти річних.

Відповідач проти позову заперечив,
посилаючись на те, що позивач фактично
надав відповідачу послуги згідно з
Договором на суму 23 661 327,98 грн., що
підтверджується актами надання послуг
з транспортування газу, які підписані
уповноваженими особами та скріплені
печатками сторін. За період з 28.03.2013
року по 09.07.2013 року відповідач
перерахував на користь Публічного
акціонерного товариства "Одесагаз" 18 914
844,51 грн., що підтверджується платіжними
дорученнями (належним чином засвідчені
копії містяться в матеріалах справи).

Окрім того, відповідач посилається на
заяву за вих. № 49 від 29.04.2013 року про
залік зустрічних однорідних вимог, на
підставі якої, за твердженням
відповідача борг Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за Договором зменшився на 4 722 072,30 грн.

Окрім того, відповідач, керуючись
нормами статті 233 Господарського
кодексу України та статтею 83
Господарського процесуального кодексу
України просить суд зменшити розмір
пені до 1 гривні.

Позивач у своїх письмових поясненнях
заперечив проти задоволення
клопотання Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" про
зменшення розміру пені.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, Київський апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення позовних вимог з
огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Судом встановлено, що між сторонами у
справі було укладено договір на
розподіл природного газу № 14/2723/13 від
28.02.2013 року за умовами якого позивач
зобов'язався у 2013 року надати
відповідачу послуги з транспортування
природного газу газорозподільними
мережами до межі балансової належності
об'єктів відповідача або його
споживачів відповідно до актів
розмежування балансової належності
газопроводів та експлуатаційної
відповідальності сторін.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець), зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться (частина 1). Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу
(частина 2). Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань (частина 7).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідач заперечував проти позовних
вимог, зокрема з тих підстав, що акт № 1.2
від 28.02.2013 року на суму 7 668 969,01 грн., акт
№ 2.2 від 31.05.2013 року на суму 6 240 155,84 грн.,
акт № 3.2. від 31.05.2013 року на суму 778 043,22
грн., акт № 4.2 від 31.05.2013 року на суму 2 143
892,08 грн. та акт № 5.2 від 31.05.2013 року на
суму 56 051,82 грн., не є належними доказами
надання позивачем послуг за Договором,
оскільки останні не підписані та не
скріплені печатками Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Проте, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду не
погоджується з вищенаведеним
твердженням відповідача, з огляду на
наступне.

Відповідно до пункту 4.5.3. Договору
газорозподільне підприємство
зобов'язується щомісячно, до 8-го числа
місяця наступного за звітним, складати
та підписувати із споживачами
замовника за замовником або
постачальниками 3-х сторонні акти про
обсяги газу використані споживачами
замовника за звітний місяць, і на
підставі цих актів до 10-го числа місяця,
наступного за звітним, складати
реєстри, підписані газорозподільним
підприємством та постачальниками, не
пізніше 12-го числа місяця, наступного
за звітним, надавати замовнику

Згідно з пуктом 4.6. Договору обсяг
протранспортованого природного газу
визначається в пунктах призначення за
допомогою комерційних вузлів обліку
газу.

На підставі результатів вимірювання
комерційних вузлів обліку складаються
місячні акти наданих послуг (пункт 4.7.
Договору).

На виконання умов пункту 4.5.3. Договору
позивачем було складено відповідні
реєстри обсягів реалізації природного
газу з ресурсів Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" через газорозподільні мережі
Публічного акціонерного товариства
"Одесагаз"за період з січня 2013 року по
травень 2013 року, які підтверджують
надання позивачем послуг з
транспортування природного газу в
обсязі 360 811,695 тис.куб.м. на загальну
суму 46 284 924,23 грн.

На підставі вищевказаних реєстрів
обсягів реалізації природного газу з
ресурсів Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" позивачем
було складено, підписано, скріплено
печаткою Публічного акціонерного
товариства "Одесагаз" та направлено на
адресу відповідача акти надання послуг
з транспортування газу за період з
січня 2013 року по травень 2013 року, що
підтверджується супровідними листами
та кур'єрськими накладними.

Проте, в порушення пункту 3.8. Договору
відповідач не повернув Публічному
акціонерному товариству "Одесагаз"
один примірник оригіналів акту № 1.2 від
28.02.2013 року на суму 7 668 969,01 грн., акту № 2.2
від 31.05.2013 року на суму 6 240 155,84 грн., акту
№ 3.2. від 31.05.2013 року на суму 778 043,22 грн.,
акту № 4.2 від 31.05.2013 року на суму 2 143 892,08
грн. та акту № 5.2 від 31.05.2013 року на суму
56 051,82 грн. та не направив жодного
вмотивованого пояснення щодо не
підписання вищезазначених актів.

Також, суд апеляційної інстанції
враховує і те, що під час апеляційного
провадження у справі, сторони не
заперечували ту обставину, що акти № 1.2
від 28.02.2013 року на суму 7 668 969,01 грн., акту
№ 2.2 від 31.05.2013 року на суму 6 240 155,84 грн.,
акту № 3.2. від 31.05.2013 року на суму 778 043,22
грн., акту № 4.2 від 31.05.2013 року на суму 2
143 892,08 грн. та акту № 5.2 від 31.05.2013 року на
суму 56 051,82 грн. були підписані
сторонами, а також оплачені
відповідачем повністю.

Окрім того, в матеріалах справи
містяться належним чином засвідчені
копії актів про обсяги газу спожитого
споживачами Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", які
підписані уповноваженими особами та
скріплені печатками сторін, які
підтверджують надання обумовленого
обсягу газу.

В свою чергу, акти прийому - передачі
природного газу, де постачальником є
ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а
споживачами - теплопостачальні
організації, фактично підтверджують
про транспортовані обсяги, зазначені в
актах наданих послуг № 1.2 від 28.02.2013
року на суму 7 668 969,01 грн., акту № 2.2 від
31.05.2013 року на суму 6 240 155,84 грн., акту №
3.2. від 31.05.2013 року на суму 778 043,22 грн.,
акту № 4.2 від 31.05.2013 року на суму 2 143 892,08
грн. та акту № 5.2 від 31.05.2013 року на суму
56 051,82 грн. в обсязі.

До того ж, в підтвердження
транспортованих обсягів природного
газу в кількості 176 361,056 куб м.,
теплопостачальними організаціями були
надані довідки, де вказано обсяги
поставленого газу ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» та відповідно, спожито та
оплачено теплопостачальними
організаціями за період з січня 2013 року
по квітень 2013 року.

Також, апеляційною інстанцією прийнято
як додаткові докази по справі і акти
наданих послуг від 30.09.2013, які підписані
обома сторонами і посвідчені
печатками, за якими обсяг про
транспортованого газу складає обсяг 171
527,73 куб.м., вартість якого складає 22 285
927,52 грн. При цьому, ПАТ «Одесагаз» було
заявлено до сплати за актами обсяг 176
36,056 куб.м. на суму 22 623 596,25 грн., з яких
відповідачем станом на момент
винесення рішення не було підтверджено
обсяг 5373,746 куб.м. на суму 337 668,73 грн., і у
зв'язку з чи не було підписано акт на
вказаний обсяг та суму.

Проте, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
вважає, що підстави для неоплати
відповідачем загалом суми боргу в
розмірі 22 623 596,25 грн., - відсутні,
оскільки, як зазначалось вище, не
підписання відповідачем акту на обсяг
5373,746 куб.м. на суму 337 668,73 грн., що є
складовою загальної суми боргу, і
ненадання ним жодних зауважень та
заперечень щодо його підписання, не
звільняє відповідача від обов'язку
оплатити про транспортований обсяг
газу на заявлену до стягнення суму.

Таким чином, з наданих позивачем
доказів та пояснень сторін вбачається,
що позивач взяті на себе зобов'язання
щодо надання послуг з транспортування
газу виконав належним чином, зауважень
щодо наданих позивачем послуг від
відповідача не надходило, тоді як
відповідач у визначений Договором
строк оплату за надані послуги
здійснював з порушенням строків,
зазначених у Договорі.

За таких обставин, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновокм суду першої інстанції про те,
що наявні у справі матеріали свідчать
про обґрунтованість вимог позивача до
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" в частині стягнення
22 623 596,25 грн. основного боргу за надані
послуги, а відповідач в установленому
законодавством порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
та не довів суду належними і
допустимими доказами належного
виконання ним своїх зобов'язань, позов
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Одесагаз" 22 623 596,25 грн. основного боргу
договором на розподіл природного газу
№ 14/2723/13 від 28.02.2013 року, визнається
судом таким, що підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 962 207,80 грн.
пені, 25 042,77 грн. інфляційних
нарахувань, 194 127,10 грн. три проценти
річних.

Відповідно до пункту 7.2.1. Договору у
разі порушення замовником строків
оплати, передбачених розділом 5
Договору, із замовника стягується пеня
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором (стаття 216
Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Також, судова колегія Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо клопотання відповідача
про зменшення розміру пені до 1 гривні з
огляду на наступне. Клопотання
мотивоване недоотриманням Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
коштів від контрагентів та
несвоєчасним проведенням розрахунків
за спожитий газ, а також скрутним
фінансовим становищем відповідача.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу
України передбачає можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, що стягується з боржника за
порушення зобов'язання, якщо розмір
неустойки значно перевищує розмір
збитків. При цьому відсутність чи
невисокий розмір збитків може бути
підставою для зменшення судом розміру
неустойки, що стягується з боржника.

Разом з тим, пунктом 1 статті 233
Господарського кодексу України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України надає
господарському суду право, ухвалюючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.
Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 зазначено, що вирішуючи,
в тому числі й з власної ініціативи,
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як встановлено судом першої інстанції,
та з чим погоджується суд апеляційної
інстанції, і не заперечується
сторонами, відповідач невчасно
здійснював розрахунки за Договором.

Таким чином, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що недоотримання
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" коштів від
контрагентів, несвоєчасне проведення
розрахунків за спожитий газ, не є
достатніми підставами для зменшення
розміру неустойки у спірних відносинах
в розумінні статті 83 Господарського
процесуального кодексу України, статті
233 Господарського кодексу України та
статті 551 Цивільного кодексу України.

Також, перевіривши розрахунок суми
пені, заявленої позивачем до стягнення,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що він є арифметично
невірним, так як, позивачем при
здійсненні нарахування пені не вірно
визначено початкову дату прострочення
зобов'язання, оскільки відповідно до
пункту 5.5. Договору остаточний
розрахунок за фактично надані послуги
здійснюється до 20-го числа місяця,
наступного за місяцем надання послуг,
то нарахування пені слід здійснювати з
21 числа кожного місяця в якому мало
місце прострочення платежу.

Отже, враховуючи викладене вище, суд
апеляційної інстанції погоджується з
розміром пені, що підлягає стягненню з
відповідача саме 444 914,04 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625
Цивільного кодексу України встановлює
виняток із загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати останнім
3% річних від простроченої суми,
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 3% річних,
з урахуванням періодів, вказаних судом
при нарахування пені, на загальну суму
89 445,05 грн.

Дослідивши розрахунок збитків від
інфляції, наданий позивачем, судом
першої інстанції було виконано власний
розрахунок, відповідно до якого
позовні вимоги щодо стягнення збитків
від інфляції підлягають частковому
задоволенню в розмірі 7 668,97 грн., з чим
суд апеляційної інстанції
погоджується.

При цьому, судом першої інстанції
обґрунтовано враховано ту обставину,
що різниця в сумі інфляційних втрат між
заявленою позивачем та встановленою
судом виникла, зокрема, у зв'язку із
незастосуванням позивачем при
розрахунку від'ємних індексів інфляції
(за лютий 2013 року), що суперечить
положенням частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України, які не
передбачають можливості вибіркового
обрання особою індексів інфляції за
окремі періоди в межах заявленого
періоду за який нараховуються
інфляційні, а тому мають враховуватися
всі індекси інфляції (в тому числі, з
від'ємним значенням). Наведене
додатково підтверджується листом
Верховного Суду України від 03.04.1997 року
№ 62-97, а аналогічні висновки містяться
в постановах Вищого господарського
суду України від 27.01.2011 року у справі №
37/345 та від 28.02.2011 року у справі № 37/340.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"
заборгованості обґрунтовано
задоволені судом першої інстанції
частково, а саме, у розмірі 22 623 596,25 грн.
основного боргу, 444 914,04 грн. пені, 89 445,05
грн. три проценти річних, 7 668,97 грн.
інфляційних нарахувань.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судом
першої інстанції здійснено і розподіл
судових витрат пропорційно розміру
задоволених вимог, з чим також
погоджується і суд апеляційної
інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Тобто,
обов'язок доказування покладається на
сторони.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення місцевого
господарського суду підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду міста
Києва від 11.10.2013 у справі № 910/14430/13 -
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 11.10.2013 у справі № 910/14430/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14430/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Є.Ю. Шаптала

О.О. Хрипун