КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р. Справа№ 910/24653/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання:
Іванові О.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Загоруй С.В. (дов. В
матеріалах справи);

від відповідача - Заголдна Я.Ю. (дов. №3
від 01.01.2014 року);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

спільного українсько-естонського
підприємства у формі товариства з
обмеженою відповідальністю
«Оптіма-Фарм, ЛТД»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року

у справі №910/24653/13 (суддя О.В. Котков)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Марко Фарм ЛТД», м.
Київ

до спільного українсько-естонського
підприємства у формі товариства з
обмеженою відповідальністю
«Оптіма-Фарм, ЛТД», м. Київ

про стягнення грошових коштів -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Марко Фарм ЛТД»
(надалі - ТОВ «Марко Фарм ЛТД», позивач у
справі) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до спільного
українсько-естонського підприємства у
формі товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД»
(надалі - ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД»,
відповідач у справі) про стягнення
заборгованості за договором поставки
№ 23/1 від 28.04.2011 року в сумі 719 239,95 грн., з
яких 668 446,09 грн. сума основного боргу та
50 793,86 грн. пені.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року частково
задоволено позовні вимоги ТОВ «Марко
Фарм ЛТД» та стягнуто з ТОВ
«Оптіма-Фарм, ЛТД» 668 446,09 грн.
заборгованості за договором поставки
№23/1 від 28.04.2011 року, 50 332,54 грн. пені та 14
374 грн. 73 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що позивачем доведено,
а відповідачем не спростовано
неналежне виконання останнім вимого
договору поставки № 23/1 від 28.04.2011 року,
а саме: останній у визначені договором
строки не здійснив в повному обсязі
оплату вартості поставленого товару.
Судом першої інстанції було задоволено
позовні вимоги про стягнення частково
з урахуванням розрахунку зробленого
судом.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» подало до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
06.03.2014 року по справі №910/24653/13 та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги скаржник посилається на те, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, без повного
з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи, висновки суду, на
думку скаржника, не відповідають
обставинам справи. Також скаржник
зазначає, що оплатив поставлену
продукцію у повному обсязі, проте судом
першої інстанції не було досліджено
проплати відповідача, що призвело до
прийняття неправильного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» у справі №
910/24653/13 передано судді Синиці О.Ф.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 08.04.2014 року
сформовано для розгляду апеляційної
скарги у справі №910/24653/13 колегію суддів
у складі Синиці О.Ф. (головуючий),
Зеленіна В.О., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.04.2014 року
апеляційну скаргу ТОВ «Оптіма-Фарм,
ЛТД» прийнято до розгляду та
призначено розгляд апеляційної скарги
на 14.05.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 року
розгляд справи було відкладено на
28.05.2014 року.

20.05.2014 року представником позивача
подано заяву про відвід колегії суддів,
у зв'язку з тим, що вважає дії колегії
щодо відкладення розгляду справи та
призначення звірки розрахунків
упередженим ставленням до сторони
позивача.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 року
відмовлено у задоволенні заяви про
відвід складу суду.

28.05.2014 року суддями Синицею О.Ф.
(головуючий), Зеленіним В.О., Ткаченком
Б.О., подано заяву про самовідвід від
розгляду апеляційної скарги у справі
№910/24653/13.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 року
керуючись ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України заяву
про відвід суддів Синиці О.Ф.
(головуючий), Зеленіна В.О., Ткаченка Б.О.
від розгляду справи № 910/24653/13
задоволено та передано матеріали
справи для визначення складу суду
відповідно до ч. 3 ст. 2-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Розпорядженням № 02-15/84 від 30.05.2014 року
призначено автоматичний розподіл
справи № 910/24653/13.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» у справі №
910/24653/13 передано судді Агриковій О.В.

Згідно розпорядження заступника
голови Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014 року
визначено наступний склад колегії
суддів у справі №910/24653/13: головуюча
суддя Агрикова О.В., судді Коршун Н.М.,
Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014 року у
справі №910/24653/13 апеляційну скаргу ТОВ
«Оптіма-Фарм, ЛТД» прийнято до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя Агрикова О.В., судді
Коршун Н.М., Скрипка І.М. та призначено
її розгляд на 18.06.2014 року.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014 року, у
зв'язку із перебуванням судді Скрипки
І.М. у відпустці, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Агрикова
О.В., судді: Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014 року
апеляційну скаргу ТОВ «Оптіма-Фарм,
ЛТД» по справі №910/24653/13 прийнято до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя Агрикова О.В., судді
Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

18.06.2014 року через канцелярію суду від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи у зв`язку
із зайнятістю представника в іншому
судовому засіданні.

В судовому засіданні 18.06.2014 року
представник позивача не заперечував
проти відкладення розгляду справи та
надав усні пояснення по суті спору,
просив відмовити у задоволенні
апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014 року, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів вирішила відкласти
розгляд справи на 09.07.2014 року.

В судовому засіданні 09.07.2014 року
представник позивача надав додаткові
документи на вимогу ухвали суду, надав
усні заперечення по суті апеляційної
скарги, просив колегію суддів залишити
рішення суду першої інстанції без змін,
а скаргу без задоволення. Представник
відповідача надав усні пояснення по
суті апеляційної скарги, просив
колегію суддів скасувати рішення суду
першої інстанції.

У зв'язку із необхідністю дослідження
додаткових документів, в судовому
засіданні, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, оголошено перерву до 23.07.2014
року.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 року, у
зв'язку із перебуванням судді
Чорногуза М.Г. у відпустці, для розгляду
справи сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Агрикова
О.В., судді: Рудченко С.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 року
апеляційну скаргу ТОВ «Оптіма-Фарм,
ЛТД» по справі №910/24653/13 прийнято до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя Агрикова О.В., судді:
Рудченко С.Г., Мальченко А.О.

До початку судового засідання 23.07.2014
року, через канцелярію Київського
апеляційного господарського суду, від
відповідача надійшло клопотання про
призначення судової експертизи та
клопотання про витребування доказів.

В судовому засіданні 23.07.2014 року
представник відповідач підтримав
раніше подане клопотання про
призначення судової експертизи.

Представник позивача заперечував
проти клопотання відповідач про
призначення судової експертизи.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані докази,
колегія суддів вирішила відмовити у
задоволенні клопотання про
призначення експертизи та у клопотання
про витребування додаткових доказів з
огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 41 Господарського
процесуального кодекс України
встановлено, що для роз'яснення питань,
що виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає судову експертизу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 року № 4 «Про деякі питання
практики призначення судової
експертизи» судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Колегія суддів зазначає, що потреби у
призначенні експертизи немає, оскільки
матеріалів справи достатньо щоб
розглянути справу за наявними
доказами.

З приводу клопотання про витребування
додаткових доказів колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Господарського
процесуального кодекс України, сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем не наведено підстав
неможливості самостійного надання
таких доказів, а тому вказане
клопотання не підлягає задоволенню.

Крім того, в судовому засіданні 23.07.2014
року представник позивача подав усні
заперечення по суті апеляційної
скарги, просив колегію суддів залишити
рішення суду першої інстанції без змін,
а скаргу без задоволення. Представник
відповідача надав усні пояснення по
суті апеляційної скарги, просив
колегію суддів скасувати рішення суду
першої інстанції, а в позові відмовити
повністю.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
Господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого Господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 28.04.2011 року між ТОВ «Марко
Фарм ЛТД» (постачальник за договором)
та ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» (покупець за
договором) було укладено договір
поставки №23/1 (надалі - договір) (т.1 а.с.
139-146).

Відповідно до п. розділу 2 договору,
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказану
продукцію, сплатити за неї певну
грошову суму та реалізувати її
цільовій групі аптечних закладів у
відповідності до додатку 3 договору.

Право власності від постачальника до
покупця переходить у момент передачі
продукції. Моментом передачі продукції
сторони вважають належне оформлення
(підписання і скріплення печаткою)
уповноваженою особою покупця
видаткової накладної. Датою поставки
вважається дата передачі продукції
постачальником покупцю (п.п. 12, 15
розділу 4 договору).

Згідно із п. 17 розділу 4 договору
встановлено, що оплата відповідної
партії продукції здійснюється
покупцем на умовах попередньої оплати
протягом 2 (двох) банківських днів з
моменту надання постачальником
рахунку-фактури шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника.

Пунктом 18 розділу 4 договору сторони
погодили, що постачальник може надати
покупцю відстрочку в оплаті
поставленої продукції терміном в 45
(сорок п'ять календарних) днів від дати
поставки продукції на склад покупця та
отримання її покупцем у відповідності
до накладної.

Відповідно до п. 1 розділу 10 договору,
останній набирає чинності з моменту
його підписання представниками сторін
та діє до 31 грудня 2011 року.

По закінченню строку дії договору
автоматично продовжується на кожний
наступний календарний рік, якщо одна із
сторін не вирішить її розірвати,
завчасно повідомивши іншу сторону не
менш ніж за 2 місяці рекомендованим
листом з проханням надіслати розписку
про отримання, за умови, що немає ніякої
заборгованості (п. 2 розділу 10 договору).

Також, сторонами були підписані
додатки до договору поставки № 231 від
28.04.2011р. № 1 «Марки, продукти,
асортимент по категоріям аптек», № 2
«Ціна на продукцію», № 3 «Список
аптечних закладів із зазначенням
категорії асортименту», № 4 «План
товарообігу», № 5 «Порядок, форми,
строки, надання звітів», № 6
«Комерційні умови» (т.1 а.с. 147-170).

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті поставленого
товару, у зв'язку з чим позивач вказує
на існування заборгованості
відповідача у розмірі 668 446,09 грн. Крім
того, позивач просить стягнути з
відповідача за порушення строків
виконання грошового зобов'язання пеню
у розмірі 50 793,86 грн.

Зі своєю правовою природою вказаний
договір є договором поставки, а відтак
між сторонами виникли правовідносини,
які підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Марко Фарм ЛТД» передало, а ТОВ
«Оптіма-Фарм, ЛТД» прийняло товару на
загальну суму 12 437 461,52 грн., що
підтверджується видатковими
накладними: № 7988 від 03.05.2011 року, № 7995
03.05.2011 року, № 8000 від 03.05.2011 року, № 8080
від 03.05.2011 року, № 8004 від 03.05.2011 року, №
10488 від 27.05.2011 року, № 11789 від 09.06.2011 року,
№ 11791 від 09.06.2011 року, № 11790 від 09.06.2011
року, № 13150 від 23.06.2011 року, № 14258 від
18.07.2011 року, № 15438 від 25.07.2011 року, № 26674
від 26.12.2011 року, № 26683 від 26.12.2011 року, №
26684 від 26.12.2011 року, № 1041 від 24.01.2012 року,
№ 1095 від 24.01.2012 року, № 3219 від 27.02.2012
року, № 3271 від 27.02.2012 року, № 5209 від
16.03.2012 року, № 13598 від 27.06.2012 року (які
підписані та скріплені печатками
сторін), а також товарно-транспортними
накладними та довіреностями на
отримання товару (т. 1 а.с. 65-128).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно до частини 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до пункту 17 розділу 4
договору встановлено, що оплата
відповідної партії продукції
здійснюється покупцем на умовах
попередньої оплати протягом 2 (двох)
банківських днів з моменту надання
постачальником рахунку-фактури шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок постачальника.

Відповідно до інформаційного листа
№01-06/928/2012 від 17.07.2012 року «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сказано, що
при підписанні покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Проте, як слідує із матеріалів справи
ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» було оплачено
продукцію лише на суму 11 669,65 грн.,
згодом відповідачем було повернено
товар на суму 2 203 939,56 грн., в свою чергу
позивач, у зв'язку із повернення
відповідачем товару, повернув
відповідачеві кошти у розмірі 2 103 949,78
грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції з приводу того, що в супереч
ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 17
розділу 4 договору, відповідачем було
порушено своє зобов'язання за
договором, яке полягає в простроченні
оплати поставленого товару у розмірі 668
446,09 грн. (12 437 461,52 грн. (поставлений
товар) - 11 669 025,65 грн. (частково оплачений
товар) + 2 103 949,78 грн. (повернення
позивачем коштів відповідачу за
прийнятий до повернення товар) - 2 203 939,56
грн. (сума поверненого товару)).

Крім того, позивачем заявлено також
позовні вимоги про стягнення з
відповідача пені у розмірі 50 793,86 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач у встановлений договором
строк свого обов'язку по перерахуванню
коштів не виконав, допустивши
прострочення виконання грошового
зобов'язання (в т.ч. у період, який
вказано позивачем), тому дії
відповідача є порушенням договірних
зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу
України), і він вважається таким, що
прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу
України), відповідно є підстави для
застосування встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Згідно ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Згідно ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 1. розділу 5 договору, у
випадку затримки оплати за продукцію
постачальнику, незалежно від причини
затримки, покупець зобов'язується
сплатити на користь постачальника пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від
несплаченої в строк суми за кожний
прострочений день.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Колегія суддів перевіривши розрахунок
пені, який здійснений судом першої
інстанції та встановила його
арифметичну правильність, а тому
вимоги позивача про стягнення пені
нарахованої з урахуванням ст. 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та в межах визначених ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 50 332,54 грн.

Твердження відповідача, які викладені
в апеляційній скарзі про те, що він
оплатив поставлену продукцію у повному
обсязі, колегією суддів не приймаються,
оскільки вказані обставини повністю
спростовуються матеріалами справи.
Крім того, в судовому засіданні 09.07.2014
року представником позивача було
надано детальний розрахунок позовних
вимог який перевірено колегією суддів
(т.2 а.с. 186-188).

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого Господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. Решта доводів скаржника
зводяться до намагань надати їм
перевагу над встановленими судом
першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, однак, які не
впливають на результат розгляду
справи.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
06.03.2014 року у справі №910/24653/13.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу спільного
українсько-естонського підприємства у
формі товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року у справі №910/24653/13
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року у справі №910/24653/13
залишити без змін.

3. Справу №910/24653/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.В. Агрикова

Судді
С.Г. Рудченко

А.О. Мальченко