КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р. Справа№ 910/4477/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Сітайло Л.Г.

Баранця О.М.

при секретарі Царук І. О.

за участю представників:

від позивача : Миронець О. В. -
представник за довіреністю № 89 від
04.06.2014

від відповідача: Синельніков М. О. -
представник за довіреністю № ГО-13/255
від 05.12.2013

від третіх осіб: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» в
особі регіонального відділення
Акціонерного комерційного банку
«Індустріалбанк» в м. Києві

на рішення Господарського
суду міста Києва від 10.06.2014

у справі № 910/4477/14 (суддя
Головатюк Л. Д.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» в
особі регіонального відділення
Акціонерного комерційного банку
«Індустріалбанк» в м. Києві

до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС»

треті особи, які не заявляє самостійний
вимог на предмет спору, на стороні
позивача

1. ОСОБА_4

2. ОСОБА_5

3. ОСОБА_6

про стягнення 64 020 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з
відповідача страхового відшкодування
в сумі 64 020 грн. за договором
страхування кредитного портфелю банку
№ 17/003464021 від 17.08.2006.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.06.2014, повний текст якого
підписаний 16.06.2014, у справі № 910/4477/14
позов задоволено частково, до
стягнення з відповідача на користь
позивача присуджено страхове
відшкодування в сумі 11 691,19 грн., в іншій
частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає страхове
відшкодування по страховим випадкам,
які настали в період першого року дії
кредитних угод, оскільки страхові
платежі за другий та третій рік
сплачені позивачем не були, внаслідок
чого, згідно з п. 6.2, 7.2 та 8.2 договору
страхування, дія його не поширюється на
страхові випадки, які настали після
закінчення першого року дії кредитних
угод.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» в особі
регіонального відділення Акціонерного
комерційного банку «Індустріалбанк» в
м. Києві звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 10.06.2014 в частині
часткового задоволення позовних вимог
та постановити в цій частині нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в розмірі 61 620 грн.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що суд першої
інстанції не врахував при прийнятті
рішення той факт, що датою настання
страхового випадку щодо невиконання
третіми особами вимог про дострокове
погашення заборгованості за
кредитними договорами є 04.10.2007, а не
05.11.2007, як зазначено в оспорюваному
рішенні, а відтак, страхові випадки
фактично наступили в період першого
року дії кредитних угод.

Ухвалою від 16.07.2014 колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Баранець О. М., Сітайло Л. Г. апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства Акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк» в особі
регіонального відділення
Акціонерного комерційного банку
«Індустріалбанк» в м. Києві прийнято до
розгляду та порушене апеляційне
провадження.

Треті особи в судове засідання
представників не направили, про
причини неявки представників у судове
засідання суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх
учасників про час і місце судового
розгляду апеляційної скарги, а також
те, що явка представників сторін в
судове засідання не визнана
обов'язковою, колегія суддів дійшла
висновку про розгляд апеляційної
скарги у відсутність представників
третіх осіб за наявними матеріалами
апеляційного провадження.

Підчас розгляду справи представник
позивача апеляційну скаргу підтримав
та просив її задовольнити, представник
відповідача проти задоволення
апеляційної скарги заперечив та просив
залишити її без задоволення, а
оспорюване рішення суду першої
інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне.

17.08.2006 Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк», правонаступником
якого є позивач, як Страхувальник та
Закрите акціонерне товариство
«Страхова група «ТАС»,
правонаступником якого є відповідач,
як Страховик уклали договір
страхування кредитного портфелю банку
№ 17/ (далі Договір страхування),
предметом якого є страхування ризиків
позивача, пов'язаних з невиконанням
(неналежним виконанням) фізичними
особами (Позичальниками) своїх
договірних зобов'язань за кредитними
договорами, укладеними між позивачем
та Позичальниками (загальна кількість
таких угод не обмежена) та зазначеними
в Реєстрі кредитних угод (Додаток № 1 до
Договору страхування).

Пунктом 4.4 Договору страхування в
редакції додаткової угоди № 1 від 01.02.2007
визначено, що об'єктом страхування є
майнові інтереси позивача, пов'язані з
матеріальними збитками внаслідок
повного або часткового неповернення
позичальниками суми кредиту та/або
відсотків за користування кредитом та
комісій за управління кредитом на
умовах позивача у відповідності з
Договором кредитним, укладеним між
позичальниками та позивачем, згідно з
Правилами кредитування фізичних осіб
на споживчі цілі (крім кредитування в
межах карткових проектів) АКБ
«Індустріалбанк», затверджених
протоколом правління від 05.07.2006 (далі
Правила) зі змінами, «Правилами
кредитування фізичних осіб на споживчі
цілі в межах карткових проектів» АКБ
«Індустріалбанк», затверджених
протоколом правління від 07.06.2006,
Правилами кредитування фізичних осіб
на придбання товарів тривалого
використання та послуг (нова
редакція)», затверджених протоколом
правління від 10.07.2006 зі змінами.

20.06.2006 третя особа 1 як Позичальник та
позивач як Банк уклали кредитний
договір (фізичних осіб на споживчі цілі
без застави) № KRCK/0301/112/06 (далі Кредитний
договір 1) (а.с. 32-36 т. 1), предметом якого є
надання позивачем третій особі 1 у
користування кредитних коштів у
розмірі 20 000 грн., під 9% річних строком з
20.10.2006 по 19.10.2009.

Пунктом 4.3 Кредитного договору 1
встановлено, що третя особа 1
зобов'язується, починаючи з 01.11.2006,
погашати кредит у рівних частинах у
суму не менш ніж 555,56 грн. та сплачувати
нараховані відсотки за користування
кредитом щомісяця, не пізніше 25 числа
кожного місяця, а при повному погашення
кредиту - одночасно з погашенням
кредиту. Якщо 25 число місця, або день, в
якому повинно бути здійснено остаточне
погашення кредиту та нарахованих
відсотків припадає на вихідний,
святковий або інший неробочий день, що
визначений відповідно до чинного
законодавства України, то днем
погашення кредиту та/або нарахованих
відсотків вважається перший наступний
після цього робочий день.

02.11.2006 третя особа 2 як Позичальник та
позивач як Банк уклали кредитний
договір (фізичних осіб на споживчі цілі
без застави) № KRCK/0301/129/06 (далі Кредитний
договір 2) (а.с. 39-43 т. 1), предметом якого є
надання позивачем третій особі 2 у
користування кредитних коштів у
розмірі 20 000 грн., під 9% річних строком з
02.11.2006 по 30.10.2009.

Пунктом 4.3 Кредитного договору 2
встановлено, що третя особа 2
зобов'язується, починаючи з 01.12.2006,
погашати кредит у рівних частинах у
суму не менш ніж 555,56 грн. та сплачувати
нараховані відсотки за користування
кредитом щомісяця, не пізніше 25 числа
кожного місяця, а при повному погашення
кредиту - одночасно з погашенням
кредиту. Якщо 25 число місця, або день, в
якому повинно бути здійснено остаточне
погашення кредиту та нарахованих
відсотків припадає на вихідний,
святковий або інший неробочий день, що
визначений відповідно до чинного
законодавства України, то днем
погашення кредиту та/або нарахованих
відсотків вважається перший наступний
після цього робочий день.

20.06.2006 третя особа 3 як Позичальник та
позивач як Банк уклали кредитний
договір (фізичних осіб на споживчі цілі
без застави) № KRCK/0301/113/06 (далі Кредитний
договір 3) (а.с. 46-50 т. 1), предметом якого є
надання позивачем третій особі 3 у
користування кредитних коштів у
розмірі 20 000 грн., під 9% річних строком з
20.10.2006 по 19.10.2009.

Пунктом 4.3 Кредитного договору 3
встановлено, що третя особа 3
зобов'язується, починаючи з 01.11.2006,
погашати кредит у рівних частинах у
суму не менш ніж 555,56 грн. та сплачувати
нараховані відсотки за користування
кредитом щомісяця, не пізніше 25 числа
кожного місяця, а при повному погашення
кредиту - одночасно з погашенням
кредиту. Якщо 25 число місця, або день, в
якому повинно бути здійснено остаточне
погашення кредиту та нарахованих
відсотків припадає на вихідний,
святковий або інший неробочий день, що
визначений відповідно до чинного
законодавства України, то днем
погашення кредиту та/або нарахованих
відсотків вважається перший наступний
після цього робочий день.

31.10.2006 позивачем та відповідачем
складений реєстр кредитних договорів
за жовтень місяць 2006 (Додаток № 1 до
Договору страхування), за номером 16 в
якому значиться Кредитний договір 1 із
зазначенням страхової суми в розмірі 21
340 грн., а за номером 17 - Кредитний
договір 3 із зазначенням страхової суми
в розмірі 21 340 грн. (а.с. 63-64).

30.11.2006 позивачем складений реєстр
кредитних договорів за листопад
місяць 2006 (Додаток № 1 до Договору
страхування), за номером 5 в якому
значиться Кредитний договір 2 із
зазначенням страхової суми в розмірі 21
340 грн.(а.с. 65-66).

Позивач, звертаючись до суду з цим
позовом, посилається на те, що треті
особи своїх зобов'язань по поверненню
кредиту та відсотків за користування
ним за Кредитними договорами не
виконали, з огляду на що відповідач, в
силу приписів Договору страхування,
зобов'язаний сплатити на користь
позивача страхове відшкодування в сумі
64 020 грн. (21 340*3), які становлять страхову
суму за вказаними страховими
випадками, погоджену сторонами у
відповідних реєстрах.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
зазначає, що стягненню з відповідача
користь позивача підлягає страхове
відшкодування по страховим випадкам,
які настали в період першого року дії
кредитних угод, оскільки страхові
платежі за другий та третій рік
сплачені позивачем не були, а відтак,
згідно з п. 6.2, 7.2 та 8.2 Договору
страхування дія його не поширюється на
страхові випадки, які настали після
закінчення першого строку дії
кредитних угод.

Таким, для вирішення спору по суті
необхідно встановити момент, з якого у
відповідача виник обов'язок виплатити
позивачу страхове відшкодування, та
розмір такого відшкодування.

Згідно з п. 6.1 Договору страхування
страховим випадком є невиконання або
часткове невиконання Позичальником
своїх зобов'язань по поверненню суми
кредиту та/або відсотків за
користування кредитом в строки та на
умовах, що передбачені в конкретній
кредитній угоді, внаслідок смерті або
неплатоспроможності Позичальника.

Під неплатоспроможністю Позичальника
сторони розуміють наявність факту
прострочення виконання Позичальником
своїх зобов'язань по поверненню суми
кредиту та/або відсотків за
користування кредитом на протязі більш
ніж 30 календарних днів з моменту
настання обов'язку щодо сплати
відповідно до умов кредитної угоди.

Отже, умовами Договору страхування
конкретний момент настання страхового
випадку чітко не визначений, оскільки
фраза «більш ніж 30 календарних днів» не
може вважатися чітким визначенням
терміну в 30 днів, адже порушенням на
протязі більш ніж 30 календарних днів
будуть усі дні, починаючи з 31-го дня
порушення.

Аналогічну позицію виклав Вищий
господарський суд України у своїй
постанові від 05.06.2013 у справі №
5011-51/1402-2012, предметом розгляду у якій
були вимоги позивача до відповідача за
спірним Договором страхування, проте
щодо інших позичальників.

Як слідує з наданих позивачем
розрахунків заборгованості за
Кредитним договором 1, Кредитним
договором 2 та Кредитним договором 3,
треті особи свої обов'язки за вказаними
кредитними договорами щодо сплати
обов'язкових платежів виконували не
належним чином, зокрема: третя особа 1 з
лютого 2007 року припинила сплачувати
позивачу кредит та відсотки за
користування ним, третя особа 2 - з
травня 2007 року, а третя особа 3 - з квітня
2007 року.

Відповідно до п.5.2 Кредитних договорів
позивач має право відмовити в наданні
кредиту, як повністю, так і частково,
призупинити видачу кредиту, в
односторонньому порядку відмовитися
від цього договору та/або розірвати
(припинити) дію Договору, вимагати
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків та можливої
неустойки, і достроково стягнути суму
заборгованості за кредитом,
нарахованих відсотків і штрафних
санкцій, направивши відповідну
письмову вимогу позичальнику, якщо
позичальник не виконує умови цього
договору, та/або договорів, укладених у
забезпечення виконання цього договору,
та з боку позивальника має місце
затримання сплати частини кредиту
та/або відсотків за користування
кредитом щонайменше на один
календарний місяць, або перевищення
сумою заборгованості суми кредиту
більш як на 10%, або несплата
позивальником більше однієї виплати, у
відповідності до п. 4.3 цього договору,
яка перевищує 5% суми кредиту, або інше
суттєве порушення умов Договору (п. 5.2.1).

Згідно з п. 5.3 Кредитних договорів
наслідками такого припинення та/або
такої односторонньої відмови від цього
договору та/або розірвання цього
договору є обов'язок позичальника
достроково виконати усі свої
зобов'язання за цим договором, що
виникли до такого припинення, або
можуть виникнути в майбутньому, у тому
числі, але не обмежуючись щодо сплати
суми кредиту, відсотків за
користування кредитом та можливої
неустойки у 30-ти денний термін з дня
отримання позичальником відповідної
письмової вимоги позивача,
передбаченої п.п. 5.1, 5.2 цього договору.
При цьому, днем припинення цього
договору вважається дата, зазначена
позивачем у письмовій вимозі,
передбачений п.п. 5.1, 5.2 цього договору.

Як слідує з матеріалів справи, 04.09.2007
позивач направив третім особами
відповідні письмові вимоги (№ 612 від
04.09.2007 на ім'я третьої особи 1, № 605 від
04.09.2007 на ім'я третьої особи 2 та № 634 від
04.09.2007 на ім'я третьої особи 3 (а.с. 199, 202,
205 т. 1), в яких зазначив про порушення
вказаними особами умов відповідних
кредитних договорів та наявну у кожної
з них заборгованість та просив, з
посиланням на приписи п. 5.2 кредитних
договорів, у 30-ти денний термін з дня
отримання вказаної вимоги достроково
повернути кредит, відсотки за фактичне
користування кредитними грошима та
штрафні санкції.

На доказ направлення вказаних вимог до
матеріалів справи залучені належним
чином засвідчені копії повідомлень
про вручення поштового відправлення
(а.с. 200, 203, 206 т.1), з яких слідує, що третя
особа 2 отримала вказану вимогу 08.09.2007, а
третя особа 1 та третя особа 3 не
отримали.

Згідно строків, встановлених
Нормативами і нормативними строками
пересилання поштових відправлень,
затвердженими наказом Міністерства
інфраструктури України від 28.11.2013 № 958
та зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, строк
пересилання рекомендованої
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) для даного
випадку (направлення рекомендованої
кореспонденції в межах одного міста)
становить день подання поштового
відправлення до пересилання в об'єкті
поштового зв'язку та три дні (розділ
ІІ).

За таких обставин, третя особа 2 мала
виконати вказану вимогу в строк по
08.10.2007 включно, а третя особа 1 та третя
особа 3 - по 07.10.2007 включно (30 календарних
днів з дати отримання такої вимоги
третьою особою 2, та дату, у які
кореспонденція мала бути отримана
третьою особою 1 та третьою особою 3).

Враховуючи зміст п. 6.1 Договору
страхування, згідно з яким страховим
випадком є невиконання позичальниками
своїх грошових зобов'язань за
кредитними угодами внаслідок
неплатоспроможності, яка наступає лише
при простроченні виконання
позичальниками своїх грошових
зобов'язань на протязі більш ніж 30
календарних днів з моменту настання
обов'язку щодо сплати відповідно до
умов кредитної угоди, датою виникнення
страхового випадку щодо дострокового
повернення усього кредиту, відсотків
за фактичне користування кредитними
грошима та штрафних санкцій є: щодо
третьої особи 2 - 08.11.2007, щодо третьої
особи 1 та третьої особи 3 - 07.11.2007 (дата
виникнення страхового випадку є
тридцять перший календарний день
прострочення).

Тобто факт прострочення виконання
третіми особами своїх грошових
зобов'язань щодо дострокового
повернення усього кредиту, відсотків
за фактичне користування кредитними
грошима та штрафних санкцій, який є
наслідком неплатоспроможності
останніх та, відповідно, може вважатися
страховим випадком за Договором
страхування, наступає лише на тридцять
перший день такого прострочення, а не
на тридцять перший день після
направлення позивачем третім особам
відповідних вимог, на що посилається
позивач в апеляційний скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії
господарського договору є час,
впродовж якого існують господарські
зобов'язання сторін, що виникли на
основі цього договору.

Відповідно ч. 1 до ст.997 ЦК України
договір страхування припиняється у
випадках, встановлених договором та
законом.

Згідно п. 3 ч. 1 статті 28 Закону України
«Про страхування» (в редакції, яка
діяла станом на жовтень 2007 року), дія
договору страхування припиняється та
втрачає чинність за згодою сторін, а
також, зокрема, у разі несплати
страхувальником страхових платежів у
встановлені договором строки. При
цьому договір вважається достроково
припиненим у випадку, якщо перший (або
черговий) страховий платіж не був
сплачений за письмовою вимогою
страховика протягом десяти робочих
днів з дня пред'явлення такої вимоги
страхувальнику, якщо інше не
передбачено умовами договору.

Отже, якщо договір страхування
укладено, але перший (черговий) платіж
не внесено, страховик не зобов'язаний
здійснювати страхову виплату, навіть
якщо страховий випадок відбувся.
Вказана правова позиція викладена у
листі ВСУ від 19.07.2011 «Судова практика
розгляду цивільних справ, що виникають
з договорів страхування».

Згідно п.8.2 Договору страхування
відповідальність відповідача за
кожною кредитною угодою діє з моменту
отримання страхового платежу за
реєстром і до повного погашення
позичальниками заборгованості по
кредитним угодам, зазначеним в
реєстрах. При цьому договір набирає
чинності відносно конкретної
кредитної угоди тільки при умові
сплати суми страхового платежу на
умовах п. 7.2 цього договору.

Згідно п.7.2. Договору страхування
страхові внески по конкретним
кредитним угодам, укладеним на протязі
попереднього місяця та зазначеним в
реєстрі, перераховуються позивачем на
поточний рахунок відповідача не
пізніше 10-го числа місяця наступного за
звітним на підставі рахунків,
виставлених відповідачем позивачу в
день отримання реєстру. Реєстр
направляється відповідачу не пізніше
7-го числа місяця, наступного за
звітним. Якщо кредитна угода укладена
строком більше ніж на один рік, то на
наступний рік позивач перераховує
черговий (щорічний) платіж не пізніше
10-го числа наступного місяця після
закінчення поточного року дії
відповідної кредитної угоди на
підставі рахунків, виставлених
відповідачем позивачу в день отримання
реєстру кредитних угод. При цьому в
платіжному дорученні вказується
номера й дати складання цього договору
страхування, реєстру, рахунку.

Згідно п.6.2. Договору страхування
страховий захист розповсюджується на
страхові випадки, які настали в період
дії конкретної кредитної угоди, по якій
були внесені страхові платежі, згідно
реєстру.

Як слідує з матеріалів справи, з
третіми особами кредитні договори
позивачем укладені на строк три роки, з
огляду на що у відповідності до п.п. 7.2,
8.2 Договору страхування позивачем мали
бути сплачені три щорічні страхові
платежі по кожній з кредитних угод,
проте позивачем був сплачений
страховий лише платіж за перший рік дії
кредитних угод, що сторонами не
заперечується.

Отже, виходячи зі змісту Договору
страхування, несплата позивачем
щорічних страхових платежів за 2-ий та
3-ій роки дії кредитних угод свідчить
про дію страхового захисту на страхові
випадки, які настали лише в перший рік
дії відповідних кредитних угод, та про
непоширення страхового захисту на
страхові випадки, що настали по
закінченню першого року дії кредитних
угод.

З огляду на обставини справи, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що страховий захист за
Кредитним договором 1 та Кредитним
договором 3 закінчився 19.10.2007 (із
закінченням першого року користування
кредитними коштами за Кредитним
договором 1 та Кредитним договором 3), а
за Кредитним договором 2 - 01.11.2007 (із
закінченням першого року користування
кредитними коштами за Кредитним
договором 2), і що станом на дату
виникнення страхового випадку щодо
дострокового повернення усього
кредиту, відсотків за фактичне
користування кредитними грошима та
штрафних санкцій ( щодо третьої особи 2 -
08.11.2007, а щодо третьої особи 1 та третьої
особи 3 - 07.11.2007) Договір страхування
щодо вказаних кредитних догорів не
діяв.

З наданих позивачем розрахунків
заборгованості по спірним кредитним
договорам (а.с. 198, 201, 204 т.1) слідує що:

- непогашена заборгованість третьої
особи 1 по сплаті кредиту та відсотків
за період з 20.10.2006 (дата видачі кредиту)
по 19.10.2007 (дата закінчення першого року
користування кредитом) становить 4 124,03
грн. та складається з заборгованості за
квітень - вересень 2007 року (рядки з 3 по 8
в графах «проценти» та «кредит»);

- непогашена заборгованість третьої
особи 2 по сплаті кредиту та відсотків
за період з 02.11.2006 (дата видачі кредиту)
по 01.11.2007 (дата закінчення першого року
користування кредитом) становить 3 845,18
грн. та складається з заборгованості за
квітень - вересень 2007 року (рядки з 3 по 8
в графах «проценти» та «кредит»);

- непогашена заборгованість третьої
особи 3 по сплаті кредиту та відсотків
за період з 20.10.2006 (дата видачі кредиту)
по 19.10.2007 (дата закінчення першого року
користування кредитом) становить 3 415,98
грн. та складається з заборгованості за
квітень - вересень 2007 року (рядки з 2 по 6
в графах «проценти» та «кредит»).

Отже, з наявних в матеріалах справи
доказів слідує, що розмір страхового
відшкодування за спірними
позичальниками становить 11 385,19 грн. (4
124,03+3 845,18+3 415,98), в той час як суд першої
інстанції, вірно визначивши періоди та
принцип розрахунку страхового
відшкодування, при його підрахунку
припустився помилок.

Як слідує з матеріалів справи, з метою
отримання страхового відшкодування за
спірними позичальниками позивач
неодноразово звертався до відповідача
з відповідними заявами щодо проведення
страхових виплат (а.с. 67-77 т. 1).

У відповідях на вказані листи,
відповідач з посиланням на пункти 11.1.1,
10.4.4 та 11.1.2 Договору страхування,
відмовився визнати подію, про яку йому
повідомив позивач, страховим випадком
з підстав несвоєчасного повідомлення
його про страховий випадок і у виплаті
страхового відшкодування у повному
обсязі відмовив (а.с.с78-82 т. 1).

Колегія суддів вважає таку відмову
неправомірною з огляду на таке.

Згідно з п. 11.1.1 Договору страхування
після настання страхового випадку,
Страхувальник зобов'язаний негайно,
але в будь-якому разі не пізніше ніж
через 5 робочих днів, письмово
повідомити про це Страховика.

Згідно з п. 10.4.4 Договору страхування
Страховик має право повністю або
частково відмовити у виплаті
страхового відшкодування у
відповідності з чинним законодавством
України, при порушенні Страхувальником
умов цього договору і взятих на себе
зобов'язань.

Згідно з п. 11.1.2 Договору страхування
несвоєчасне повідомлення
Страхувальником Страховика про
настання страхового випадку надає
Страховику право відмовити у виплаті
страхового відшкодування, якщо не буде
доведено, що Страховику своєчасно
стало відомо про настання страхового
випадку, або що відсутність у
Страховика відомостей про це не могла
вплинути на його обов'язки сплатити
страхове відшкодування.

Отже, право відмовити Страхувальнику у
виплаті страхового відшкодування
виникає у Страховика у випадку
несвоєчасного повідомлення
Страхувальником Страховика про
настання страхового випадку лише за
умови, якщо відсутність у Страховика
відомостей про страховий випадок могла
вплинути на його обов'язки сплатити
страхове відшкодування.

Підстави для відмови страховика у
здійсненні страхових виплат або
страхового відшкодування передбачені
ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України
«Про страхування».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 991 ЦК України
та ст. 26 Закону України «Про
страхування»страховик має право
відмовитися від здійснення страхової
виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, якщо вони були спрямовані
на настання страхового випадку, крім
дій, пов'язаних із виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинених у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж), або
щодо захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою,
на користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо
неправдивих відомостей про об'єкт
страхування або про факт настання
страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного
відшкодування збитків за договором
майнового страхування від особи, яка їх
завдала;

5) несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків;

6) наявності інших підстав,
встановлених законом.

Частина 2 ст. 991 ЦК України та ст. 26
Закону України «Про страхування»
встановлює, що договором страхування
можуть бути передбачені також інші
підстави для відмови здійснити
страхову виплату, якщо це не суперечить
закону.

У листі Верхового Суду України від
19.07.2011 «Судова практика розгляду
цивільних справ, що виникають з
договорів страхування» щодо спірних
питань стосовно застосування вимог п. 5
ч. 1 ст. 989 ЦК щодо неповідомлення
страховика про настання страхового
випадку у строк, встановлений
договором, і створення йому в такий
спосіб перешкод у визначенні обставин,
характеру та розміру збитків,
наслідком невиконання чого є відмова
страховика від здійснення страхової
виплати відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК,
зазначено:

- відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового
випадку;

- у системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК,
яким на страхувальника покладено
обов'язок повідомити страховика про
настання страхового випадку у строк,
встановлений договором, правове
значення має повідомлення страховика
про настання страхового випадку у
строк, який дає страховику можливість
дослідити обставини справи та дійти
висновку про визнання його страховим
випадком чи відмову в цьому.

Виходячи зі змісту вказаних норм, можна
зробити висновок, що, коли виникає
страховий випадок, страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору є
підставою для відмови лише в тому разі,
якщо таке порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатися, що ця подія є
страховим випадком, і що несвоєчасне
повідомлення страховика про настання
страхового випадку саме по собі не може
бути підставою для відмови від
страхового відшкодування, а лише в тому
випадку, коли воно позбавляє
страховика можливості дізнатися, чи є
ця подія страховим випадком, тобто якщо
буде доведено, що відсутність у
страховика відомостей про це могло
вплинути на його обов'язок виплатити
страхове відшкодування.

Відповідачем в обґрунтування відмови
від виплати позивачу страхового
відшкодування не наведено обставин та
не надано доказів на їх підтвердження,
яким чином несвоєчасне повідомлення
позивачем про настання страхового
випадку за Кредитним договором,
вплинуло на його обов'язок сплатити
страхове відшкодування по випадках,
які сторонами Договору страхування
визначені як страхові.

Отже, враховуючи, що при укладенні
Договору страхування сторони дійшли
згоди, яка саме подія є страховим
випадком (п. 6.1), несвоєчасне
повідомлення позивачем відповідача
про його настання не є підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування.

Інших підстав для відмови позивачу у
страховому відшкодуванні відповідачем
не наведено.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства;
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про страхування» здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Відповідно до п. 8.2 Договору
страхування, відповідальність
відповідача за кожною кредитною угодою
діє з моменту отримання страхового
платежу (за реєстром кредитних угод) і
до повного погашення фізичними особами
заборгованості по кредитним угодам,
зазначеним в реєстрах.

Згідно з п. 10.5.3 Договору страхування
Страховик зобов'язаний в повній мірі,
відповідно до визначених у п. 11 цього
договору страхування і Правилами та
чинним законодавством України умов,
провести виплату страхового
відшкодування.

Отже, як встановлено судом, за умовами
Договору страхування відповідач має
зобов'язання здійснити визначені
умовами Договору страхування дії та
сплатити позивачу страхове
відшкодування в сумі 11 385,19 грн.

В порушення вимог закону та умов
Договору страхування відповідач свого
зобов'язання не виконав, а відтак,
вимоги позивача про стягнення з
відповідача страхового відшкодування
в сумі 11 385,19 грн. визнаються судом
справедливими та обґрунтованими.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню,
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає страхове
відшкодування в сумі 11 385,19 грн. Рішення
суду першої інстанції підлягає зміні.

Згідно зі ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті
оспореного рішення судом першої
інстанції мале місце неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, тому рішення
Господарського суду міста Києва від
10.06.2014 у справі № 910/4477/14 підлягає зміні,
позов задовольняється частково -
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає страхове
відшкодування в сумі 11 385,19 грн., в
задоволенні решти позовних вимог
відмовляється.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України судові витрати позивача за
подачу позовної заяви покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

З огляду на підстави зміни рішення суду
першої інстанції, а також враховуючи
вимоги, викладені в апеляційній скарзі,
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» в
особі регіонального відділення
Акціонерного комерційного банку
«Індустріалбанк» в м. Києві
задоволенню не підлягає, витрати за її
подачу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» в
особі регіонального відділення
Акціонерного комерційного банку
«Індустріалбанк» в м. Києві на рішення
Господарського суду міста Києва від
10.06.2014 у справі № 910/4477/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 у справі № 910/4477/14
змінити.

3. Викласти п. 2 резолютивної частину
рішення Господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 у справі № 910/4477/14 в
такій редакції:

«2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС» (03062, м. Київ, просп.
Перемоги, буд. 65, ідентифікаційний код
30115243) на користь Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» (69037,
м. Запоріжжя, вул. Сорок років Рад.
України, буд. 39 Д, ідентифікаційний код
13857564) страхове відшкодування в сумі 11
385 (одинадцять тисяч триста вісімдесят
п'ять) грн. 19 коп. та витрати по сплаті
судового збору в сумі 324 (триста
двадцять чотири) грн. 91 коп.».

4. Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи № 910/4477/14.

Повний текст постанови складено:
31.07.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
Л.Г. Сітайло

О.М. Баранець