ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року Справа № 922/4879/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії:

головуючого:Кузьменка
М.В.,суддів:Васищака І.М., Студенця В.І.
(доповідач),за участю представників
сторін позивача - Куценко Д.М.;
відповідача - не з'явився; третьої
особи - не з'явився; розглянувши
касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Харківській областіна
постановуХарківського апеляційного
господарського суду від18.03.2014та на
рішенняГосподарського суду
Харківської областівід24.12.2013у справі №
922/4879/13за позовомХарківського
міжрайонного управління водного
господарствадоТовариства з обмеженою
відповідальністю "Меридіан-Дюн"третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача
Державна фінансова інспекція в
Харківській областіпростягнення 34 802, 07
грн.

В С Т А Н О В И В:

Харківське міжрайонне управління
водного господарства звернулось до
Господарського суду Харківської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Меридіан-Дюн" (далі - ТОВ "Меридіан-Дюн")
про стягнення недоотриманих коштів від
наданого в оренду бульдозера в сумі 34
802, 07 грн.

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 порушено
провадження у справі № 922/4879/13 за
позовом Харківського міжрайонного
управління водного господарства до ТОВ
"Меридіан-Дюн" про стягнення 34 802, 07 грн.

Цією ж ухвалою до участі у справі
в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача залучено Державну
фінансову інспекцію в Харківській
області.

Рішенням Господарського суду
Харківської області (суддя Погорелова
О.В.) від 24.12.2013 в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., судді Івакіна В.О.,
Тихий П.В.) від 18.03.2014 рішення
Господарського суду Харківської
області від 24.12.2013 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 та
рішенням Господарського суду
Харківської області від 24.12.2013,
Державна фінансова інспекція в
Харківській області подала касаційну
скаргу, в якій просить рішення та
постанову судів попередніх інстанцій
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована
тим, що судами попередніх інстанцій при
прийнятті рішень порушено норми
чинного законодавства.

Скаржник, зокрема вважає, що
посилання судів на бездіяльність
Управління, а саме нездійснення
заходів щодо усунення порушення шляхом
внесення відповідних змін в договір
оренди є необґрунтованими, оскільки
зміна умов договору можлива шляхом
досягнення згоди обох сторін договору,
а волі самого орендодавця недостатньо.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 14.07.2014 касаційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
на 30.07.2014.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами
між Харківським міжрайонне
управлінням водного господарства
(орендодавець) та ТОВ "Меридіан-Дюн"
(орендар) 01.07.2011 був укладений договір
оренди, за умовами якого, орендодавець
передав, а орендар прийняв в строкове
платне користування бульдозер Т-170Б-1,
що перебуває на балансі позивача.
Бульдозер передається в оренду без
екіпажу і з метою виконання орендарем
земельних робіт (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 3.1 договору орендна плата
розраховується на підставі
калькуляції на 1 маш/год 13, 72 грн.*
8 год.*20 змін та складає 2 195, 20 грн.

Розмір орендної плати може бути
змінений лише за письмовою згодою
сторін (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору, він
укладений строком на один рік та діє до
31.12.2011.

Господарськими судами встановлено, що
вказаний договір оренди був припинений
30.11.2011 за згодою сторін, що
підтверджується актом
приймання-передачі бульдозера
Т-170-Б-1 від 30.11.2011, з якого вбачається, що
орендований на підставі договору
оренди від 01.07.2011 бульдозер Т-170Б-1 був
повернутий орендодавцю в належному
технічному та діючому стані.

Актом планової виїзної ревізії
Державної фінансової інспекції в
Харківській області, в ході перевірки
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з другого півріччя
2010, 2011, 2012 років було виявлено заниження
вартості 1 маш/год експлуатації
бульдозера Т-170, який згідно з договором
оренди від 01.07.2011 передавався в платне
використання ТОВ "Меридіан-Дюн". В
зазначеному договорі наданий
розрахунок орендної плати на підставі
калькуляції вартості 1 маш/год, що
дорівнює 13, 72 грн. Ревізією було
встановлено, що вартість витрат
ресурсів на експлуатацію 1 маш/год
зазначеної техніки не відповідає
даним, які наведені в Збірнику
офіційних документів і роз'яснень № 5
за травень 2011 року "Ціноутворення в
будівництві". Згідно ресурсних
кошторисів норма експлуатації машин та
механізмів ДБН Д.2.7-2000, затвердженого
наказом Держбуду України від 05.10.2000 № 225
та введеного в дію з 1 січня 2001 року та
збірнику офіційних документів і
роз'яснень № 5, травень 2011
"Ціноутворення в будівництві", вартість
1 маш/год експлуатації бульдозера
Т-170 без вартості ППМ повинна
дорівнювати 57, 24 грн.

Порушення вищезазначених норм при
розрахунку калькуляції призвело до
недоотримання в 2011 році Управлінням
доходів від здачі в оренду бульдозера
Т-170 на суму 34 802, 07 гривень.

Державною фінансовою інспекцією в
Харківській області 03.07.2013 позивачеві
була пред'явлена вимога № 07-25/7017 про
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з фінансових питань.

Предметом позову є матеріально-правова
вимога Харківського міжрайонного
управління водного господарства до ТОВ
"Меридіан-Дюн" про стягнення 34 802, 07 грн.
недоотриманих у 2011 році доходів від
здавання бульдозера в оренду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 632 ЦК України передбачено,
що ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Зміна ціни в договорі після його
виконання не допускається (ч. 3 ст. 632 ЦК
України).

Згідно з ч. 3 ст. 180 ГК України при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Ціна у господарському договорі
визначається в порядку, встановленому
цим Кодексом, іншими законами, актами
Кабінету Міністрів України (ч. 5 ст. 180 ГК
України).

Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Предметом договору найму
транспортного засобу можуть бути
повітряні, морські, річкові судна, а
також наземні самохідні транспортні
засоби тощо (ч. 1 ст. 798 ЦК України).

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено,
що за користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Господарськими судами встановлено, що
договором від 01.07.2011 у п. 3.1 сторонами
погоджено розмір орендної плати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що сторони належним чином
виконали свої зобов'язання за
договором оренди від 01.07.2011. На час
повернення бульдозера орендодавцю
30.11.2011 та припинення договору оренди
заборгованість орендаря перед
орендодавцем була відсутня, про що
зазначено в Акті від 01.06.2013 № 07-20/06
планової виїзної ревізії
фінансового-господарської діяльності
Харківського міжрайонного управління
водного господарства за ІІ півріччя 2010,
2011 та 2012 роки, складеному Державною
фінансовою інспекцією в Харківській
області.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Протягом дії договору оренди з 01.07.2011 до
30.11.2011 Харківським міжрайонним
управлінням водного господарства, як
встановлено судом апеляційної
інстанції, не вчинялись дії щодо
внесення змін в договір оренди від
01.07.2011 на підставі п. 3.5 цього договору.

При цьому, факт виявлення ревізією
суб'єкта господарювання в ході
перевірки його
фінансово-господарської діяльності
порушень, допущених під час укладення
чи виконання договору з його
контрагентами, не впливає на умови
спірних договірних відносин і не може
змінювати їх, про що також зазначено в
постанові Верховного Суду України
від 22.01.2013 у справі № 3-69гс 12.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що під час укладення та
дії договору оренди від 01.07.2011
співробітники позивача не врахували
норми, визначені в ДБН Д.2.7-2000, що
затверджено наказом Держбуду України
від 05.10.2000 № 225 та введено в дію з 01.01.2001
та в Збірнику офіційних документів і
роз'яснень № 5, травень 2011
"Ціноутворення в будівництві",
відповідно до яких вартість 1 маш./год.
експлуатації бульдозера Т-170 без
вартості ППМ становить 57,24 грн.

Також суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що саме позивачем допущено
порушення, що призвело до недотримання
ним належних доходів за договором
оренди від 01.07.2011, а вина відповідача
відсутня.

Згідно з приписами частини першої
статті 623 ЦК України боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором
(ч. 2 ст. 623 ЦК України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 225 ГК України передбачено, що до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків
необхідною є наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками, вини.
За відсутності хоча б одного із цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає (постанова
Верховного Суду України від 22 січня 2013
у справі № 3-72 гс 12).

З огляду на те, що господарськими
судами не встановлено наявності складу
цивільного правопорушення в діях ТОВ
"Меридіан-Дюн" у зв'язку з
недоотриманням доходів Харківським
міжрайонним управлінням водного
господарства від здавання бульдозера в
оренду за договором від 01.07.2011, а саме
відсутня його вина, то колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
правових підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи Державної фінансової інспекції
в Харківській області, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
вважає необґрунтованими та такими, що
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та передусім
зводяться до переоцінки доказів, а суд
касаційної інстанції в силу положень ч.
2 ст. 1117 ГПК України не має права
додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
судами на підставі всебічного, повного
і об'єктивного дослідження поданих
доказів в їх сукупності, висновки судів
попередніх інстанцій відповідають цим
обставинам і їм дана належна юридична
оцінка з правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для зміни чи
скасування оскаржуваних судових
рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Харківській області
залишити без задоволення, а постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 та
рішення Господарського суду
Харківської області від 24.12.2013 у справі
№ 922/4879/13 - без змін.

Головуючий - суддя
Кузьменко М.В.

Судді:
Васищак І.М.

Студенець В.І.