м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10559/14 21.07.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Лювар"доПриватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова
група"простягнення 22324 грн 01
коп.Представники: від
позивача:Кочергін Є.С. - представник за
довіреністю б/н від 14.10.2013від
відповідача:Білокриницький О.В. -
представник за довіреністю № 0113-335 від
27.12.2013ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.05.2014 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лювар" з
вимогами до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група" про
стягнення грошових коштів у розмірі 22324
грн 01 коп.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору № 19 від 04.04.2012 належним чином
не виконував взяті на себе зобов'язання
з оплати наданих послуг, а саме порушив
строки оплати, у зв'язку з чим позивачем
нараховано 7815 грн 59 коп. інфляційних
втрат, 2720 грн 30 коп. 3 % річних та 11788 грн 12
коп. пені.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 02.06.2014 порушено провадження у
справі № 910/10559/14 та справу призначено
до розгляду на 20.06.2014.

19.06.2014 до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
відповідача надійшло клопотання
(телеграма) про відкладення розгляду
справи.

20.06.2014 до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.06.2014 розгляд справи
відкладено на 07.07.2014, у зв'язку із
задоволенням клопотання представника
відповідача про відкладення розгляду
справи та необхідністю подання
сторонами доказів у справі.

02.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
07.07.2014 справу № 910/10559/14 передано на
розгляд судді Головіній К.І., у зв'язку з
перебуванням судді Отрош І.М. на
лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.07.2014 (суддя Головіна К.І.)
справу № 910/10559/14 прийнято до
провадження та справу призначено до
розгляду на 21.07.2014.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
10.07.2014 справу № 910/10559/14 передано на
розгляд судді Отрош І.М., у зв'язку з
виходом судді Отрош І.М. з лікарняного.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.07.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
№ 910/10559/14 прийнято до
провадження.

17.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
представника позивача надійшло
клопотання про ознайомлення з
матеріалами справи.

У судове засідання 21.07.2014 з'явились
представники сторін та надали
пояснення по суті справи. Представник
позивача в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги та просить суд
їх задовольнити.

Представник відповідача надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких заперечує проти заявлених
позовних вимог з підстав викладених у
відзиві на позовну заяву. В
обґрунтування своїх заперечень
представник відповідача посилається
на відсутність належних доказів
направлення позивачем відповідачу
документів, на підставі яких
відповідачем проводиться оплата
наданих послуг.

У судовому засіданні 21.07.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази
та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

04.04.2012 між Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Українська страхова група"
(виконавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лювар" (замовник)
укладено договір № 19, відповідно до
умов якого виконавець зобов'язується
за заявою замовника надати послуги
аптеки клієнту в порядок та на умовах,
передбачених цим договором.

Конкретний перелік послуг, що
складають послуги аптеки за цим
договором, та їх ціна вказується в
додатку № 1, що є невід'ємною частиною
даного договору (пункт 2.2. договору).

Згідно з пунктом 2.3. договору послуги
аптеки, що надаються виконавцем
клієнту за цим договором оплачуються
замовником, який діє від імені іншої
особи (страховика), або клієнтом.

Положеннями пункту 3.1.9. договору
передбачено, що у випадку, коли за
надання виконавцем послуг аптеки
платить замовник виконавець
зобов'язується оформити у
відповідності з діючим законодавством
України та надати всю необхідну
документацію, що стосується надання
послуг аптеки за цим договором, а саме:
рахунок-фактура або видаткова
накладна; зведений звіт про відпущені
медикаменти на протязі звітного місяця
в 2-х екземплярах; копії
листів-замовлень або рецептів;
податкова накладна - в разі якщо
виконавець є платником на додану
вартість.

У відповідності з пунктом 3.2.1. договору
замовник зобов'язується своєчасно
оплачувати вартість медикаментів,
наданих виконавцем застрахованим
особам згідно з пунктом 6.1.1. даного
договору.

Відповідно до пункту 6.1.1. договору
оплата за надані послуги аптеки
здійснюється замовником протягом 10
робочих днів з моменту отримання
замовником оригіналів всіх документів,
перерахованих в пункті 3.1.9. даного
договору, шляхом перерахування
відповідної суми на поточний рахунок
виконавця.

Предметом спору у даній справі є
неналежне виконання обов'язку з оплати
відповідачем за договором № 19 від
04.04.2012, а саме порушення строків оплати,
у зв'язку з чим позивачем було
нараховано 7815 грн 59 коп. інфляційних
втрат, 2720 грн 30 коп. 3 % річних та 11788 грн 12
коп. пені.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між
позивачем та відповідачем договору,
суд дійшов висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного
кодексу України, за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки, та в
порядку, що встановлені договором.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивачем було
надано відповідачу послуги за період з
листопада 2013 по лютий 2014 року за
договором № 19 від 04.04.2012 на загальну
суму 518320 грн 13 коп., що підтверджується
рахунками-фактурами та платіжними
дорученнями, належним чином засвідчені
копії яких наявні у позовній заяві.

Відповідно до пояснень, викладених у
позовній заяві, позивач вважає, що
відповідач порушив строки оплати за
договором № 19 від 04.04.2012, в
підтвердження чого позивачем було
надано рахунки, рекомендовані
повідомлення про вручення поштових
відправлень та банківські виписки, у
зв'язку з чим позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою
користь 11788 грн 12 коп. пені, 3 % річних у
розмірі 2720 грн 30 коп. та інфляційні
втрати у розмірі 7815 грн 59 коп. за період
прострочення, вказаний у розрахунку,
доданому до позовної заяви.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з нормами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

У відповідності до частини 1 статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Як зазначено в статті 547 Цивільного
кодексу України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється в письмовій формі.

У відповідності до норм частини 1
статті 548 Цивільного кодексу України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно пунктом 7.1 договору у випадку
невиконання або неналежного виконання
зобов'язань за цим договором винна
сторона несе відповідальність за
шкоду, заподіяну іншій стороні
відповідно до чинного законодавства
України.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом, відповідно до
пункту 6.1.1 договору строк оплати за
договором прив'язаний до моменту
отримання відповідачем всіх
документів, перерахованих в пункті 3.1.9.
договору.

Судом встановлено, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
направлення відповідачу оригіналів
всіх документів, перерахованих в
пункті 3.1.9. договору, а саме позивачем у
якості доказів направлення
відповідачу оригіналів всіх
документів, перерахованих в пункті 3.1.9.
договору, надано фіскальні чеки та
рекомендовані повідомлення про
вручення поштового відправлення, які
не підтверджують факт направлення
відповідачу саме тих документів, що
перераховані в пункті 3.1.9. договору.

Суд зазначає, що такими доказами,
зокрема, може бути опис вкладення у
цінний лист, порядок заповнення якого
визначений відповідно до Правил
надання послуг поштового зв'язку,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Відповідно до пункту 59 Правил надання
послуг поштового зв'язку внутрішні
поштові відправлення з оголошеною
цінністю з описом вкладення подаються
для пересилання відкритими для
перевірки їх вкладення.

Згідно з пунктом 60 Правил надання
послуг поштового зв'язку внутрішні
поштові відправлення з позначкою "Звіт"
(листи та бандеролі з оголошеною
цінністю, посилки), а також поштові
відправлення з вкладенням
дорогоцінних металів, ювелірних
виробів і нумізматичних монет та їх
колекцій подаються для пересилання
лише з описом вкладення.

У разі приймання внутрішніх поштових
відправлень з оголошеною цінністю з
описом вкладення бланк опису
заповнюється відправником у двох
примірниках. Працівник поштового
зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля. Один примірник опису
вкладається до поштового відправлення,
другий видається відправникові. На
примірнику опису, що видається
відправникові, працівник поштового
зв'язку повинен зазначити номер
поштового відправлення. За бажанням
відправника на примірнику опису, що
вкладається до поштового відправлення,
вартість предметів може не зазначатися
(пункт 61 Правил надання послуг
поштового зв'язку).

Таким чином, позивачем не надано суду
належних доказів надсилання
відповідачу саме тих документів, що
перераховані в пункті 3.1.9. договору, у
зв'язку з чим позивачем не доведено
факту прострочення виконання
відповідачем обов'язку з оплати за
надані позивачем послуги за договором
№ 19 від 04.04.2012, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача 3 % річних у
розмірі 2720 грн 30 коп., інфляційних втрат
у розмірі 7815 грн 59 коп. та пені розмірі
11788 грн 12 коп. є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 28.07.2014

Суддя
І.М. Отрош