Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" серпня 2014 р.
Справа № 906/728/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Миронюк С.В., довіреність
№02/18-2 від 18.06.2014 р.,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність
№2285 від 14.10.2005р,

ОСОБА_3, довіреність №1281
від 09.07.2014 р.,

від третьої особи: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нерпа-Транс" (м.Київ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
(м.Новоград-Волинський)

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_5 (Київська
обл., м.Кагарлик)

про стягнення 30763,99 грн.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нерпа-Транс" (м.Київ)
звернулося до господарського суду
Житомирської області з позовною заявою
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
(м.Новоград-Волинський Житомирська
область) про стягнення 30763,99 грн. в
якості відповідальності перевізника
за нестачу та псування товару,
отриманого для перевезення за
укладеним між сторонами договором №230
від 03.01.2014р. про перевезення вантажів в
міжнародному та міжміському
сполученні.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 02.06.2014р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі №906/728/14,
розгляд справи призначено на 19.06.2014р. та
зобов'язано сторони надати суду
відповідні докази на підтвердження
своїх вимог та заперечень.

18.06.2014р. до суду надійшов відзив на
позовну заяву (вх.№8160, а.с.35-37) з
додатками (а.с.38-44). Відповідно до
відзиву на позовну заяву, підприємець
просить відмовити у задоволенні позову
повністю, посилаючись на положення ч.1,
ч.2 ст.17 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів та зазначаючи, що
ДТП, внаслідок якого було втрачено та
пошкоджено вантаж, сталося не з його
вини та є тією обставиною, уникнути
якої та відвернути наслідки якої він не
міг.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 19.06.2014р.
розгляд справи №906/728/14 відкладено на
15.07.2014р.

15.07.2014р. позивачем подано пояснення на
відзив відповідача (вх.№9474/14, а.с.71-72), в
якій позивач вказує, зокрема, що
відповідальність відповідача чітко
визначена у договорі, а також
посилається на положення ст.920 ЦК
України, ст.17, ст.18 Конвенції про
договір міжнародного перевезення по
договорах та ст.52 Закону України "Про
автомобільний транспорт" та зазначає,
що дорожньо-транспортна пригода не є
підставою, яка могла б звільнити
відповідача від відповідальності за
взяті на себе зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.77 ГПК України в
судовому засіданні 15.07.2014р. оголошено
перерву до 24.07.2014р.

23.07.2014р. на адресу суду від
Кагарлицького районного суду
Київської області надійшли разом з
супровідним листом від 18.07.2014р.
засвідчені судом копії постанови
Кагарлицького районного суду
Київської області від 12.02.2014р. по справі
№368/190/14-п та постанови Апеляційного
суду Київської області від 20.03.2014р. по
справі №368/190/14-п. Отримані документи
судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 24.07.2014р.
представники позивача позовні вимоги
підтримали в повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві, просили
позов задовольнити. Крім того,
представник Миронюк С.В., посилаючись
на п.п.1,3 ст.17 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів зазначив, що
перевізник несе відповідальність за
повну чи часткову втрату вантажу або
за його ушкодження, що сталися з
моменту прийняття вантажу для
перевезення і до його доставки, а також
за будь-яку затримку доставки.
Перевізник не звільняється від
відповідальності з причини
несправності транспортного засобу,
яким він користувався для виконання
перевезення, або з причини дій або
недогляду особи, у якої був найнятий
транспортний засіб, або агентів і
службовців останньої.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечили з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву. Представники,
посилаючись на п.2 ст.17 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів зазначили, що
перевізник звільняється від
відповідальності, якщо втрата вантажу,
його ушкодження чи затримка його
доставки стались внаслідок дій або
недогляду позивача, внаслідок
інструкцій позивача, не викликаних
діями або недоглядом з боку
перевізника, внаслідок дефекту вантажу
чи внаслідок обставин, уникнути яких
перевізник не міг і наслідки яких він
не міг відвернути. Також, представники
подали додаткові письмові пояснення до
відзиву (вх.№9970/14, а.с.82-84) разом з
додатками згідно переліку; клопотання
(вх.№02-44/698/14, а.с.94) про відкладення
розгляду справи та продовження строку
розгляд спору у відповідності до ч.3
ст.69 ГПК України в зв'язку з
необхідністю надання додаткових
доказів по справі, а саме: довідки про
технічний стан автомобіля, який
надавав послуги з перевезення. Подані
документи судом долучено до матеріалів
справи.

Зважаючи на приписи статті 27
Господарського процесуального кодексу
України, встановивши, що спір у даній
справі і результат його розгляду може
вплинути на права і обов'язки ОСОБА_5, що
не є стороною у справі, господарський
суд визнав за необхідне залучити
вказану особу до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

За таких обставин, ухвалою суду від
24.07.2014р. продовжено строк розгляду
спору за клопотанням відповідача на 15
днів згідно ч.3 ст.69 ГПК України;
відкладено розгляд справи на 05.08.2014р. та
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_5 (Київська
обл., м.Кагарлик).

В судовому засіданні 05.08.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі, просив
долучити до матеріалів справи докази
надіслання копії позовної заяви третій
особі - ОСОБА_5 Вказані документи
долучені до матеріалів справи (а.с.99).

Представники відповідача в засіданні
суду проти доводів та вимог позивача
заперечили, подали письмові пояснення
та докази в обґрунтування заперечень у
справі на виконання вимог ухвали суду
від 24.07.2014р. (вх.№10396/14, а.с.100-102). Згідно
клопотання відповідача (вх.№10397/14,
а.с.103) до справи долучено також копію
протоколу перевірки технічного стану
транспортного засобу №00500-00687-13,
держ.реєстр.номер НОМЕР_2 копії
договорів №4 про надання
автопідприємством послуг від 06.01.2013р.
та від 06.01.2014р.; копію подорожнього
листа №0079 вантажного автомобіля в
міжнародному сполученні та докази
надсилання третій особі відзиву на
позовну заяву (а.с.103-109).

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився. Письмових
пояснень чи доказів на вимогу ухвали
суду від 24.07.2014р., будь-яких письмових
заяв, повідомлень суду щодо поважності
причин відсутності представника
третьої особи в судовому засіданні до
суду не надходило.

Про направлення третій особі
рекомендованим з повідомленням листом
ухвали суду від 24.07.2014р. свідчить реєстр
Ф103 на відправку рекомендованої з
повідомленням кореспонденції
господарського суду Житомирської
області за 25.07.2014р.(а.с.110-111).

Згідно роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у п.3.9
Постанови Пленуму ВГС України №18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно яких
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання.

Як зазначено у п.3.9.1 вищезазначеної
Постанови Пленуму ВГСУ, особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що третю особу було
належним чином повідомлено про час та
місце розгляду справи, проте, своїм
правом приймати участь в судовому
засіданні ОСОБА_5 не скористався.

Судом також враховується, що
відповідно до статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950р., ратифікованої
Україною 17.07.1997р., кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи у продовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

Враховуючи, що явка представників
сторін в судове засідання не
визнавалася обов'язковою, того, що
строк розгляду позовної заяви майже
сплинув (позовна заява надійшла до суду
29.05.2014р.), а відповідно до ст.77 ГПК
України відкладення розгляду справи
можливе в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, господарський
суд Житомирської області визнає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника третьої
особи за наявними матеріалами справи,
запобігаючи одночасно безпідставному
затягуванню розгляду спору.

Заслухавши пояснення присутніх
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2014р. між ТОВ "Нерпа-Транс"
(експедитор) та ФОП ОСОБА_6 (перевізник)
укладено договір №230 перевезення
вантажів в міжнародному і міжміському
сполученні (а.с.8-9), за яким експедитор,
діючи від імені і за рахунок коштів
третьої сторони - замовника, залучає
перевізника і довіряє доставку
вантажів автомобілями в міських,
міжміських та міжнародних сполученнях,
перевізник доставляє заявлені
експедитором вантажі, а експедитор
оплачує послуги перевезення з коштів
замовника на погоджених нижче умовах.

За змістом розділу 2 договору,
експедитор, діючи на підставі
договору-доручення замовника до
початку перевезення надає перевізнику
факсом, електронною поштою, усно або
іншими видами зв'язку транспортну
заявку, в якій зазначаються дата
завантаження, адреса завантаження і
відвантаження, контактні телефони і
адреси відповідальних осіб на місцях
завантаження і відвантаження
автомобіля, найменування і вага
вантажу, тип рухомого складу та інші
відомості, не врегульовані даним
договором (п.2.1, 2.2. договору).

Пунктом 5.2. договору передбачено, що
факсимільна копія угоди має юридичну
силу на рівні з оригіналом.

Згідно п.2.3. договору, експедитор
консультує перевізника при здійсненні
транспортних операцій і у випадку
виникнення проблемних ситуацій в
рамках наданої йому замовником
компетенції.

Відповідно до розділу 3 договору, до
обов'язків перевізника відноситься
наступне:

- доставити вантаж за адресою, вказаною
в транспортній заявці і
товарно-транспортній накладній;

- контролювати правильність заповнення
перевізних документів, а також,
правильність розміщення і надійність
закріплення вантажу в кузові;

- будь-яким видом зв'язку інформувати
експедитора про виникнення перешкод,
затримок, пошкоджень або інші
проблемні ситуації і відхилення, що
виникли при виконанні перевезення;

- регулярно повідомляти експедитору
про просування по маршруту і
місцезнаходження транспортного засобу
поточного перевезення;

- негайно повідомляти експедитору про
початок простою;

- при прийманні вантажу до перевезення
перевірити його відповідність
товарно-транспортній накладній (СМR) і
відсутність видимих пошкоджень. У
випадку невідповідностей і пошкоджень
перевізник зобов'язаний поставити до
відома вантажовідправника і зробити
відповідний запис в
товарно-транспортній накладній (СМR),
скласти акт про розбіжність вантажу;

- надавати автотранспорт, що має повний
комплект необхідних і правильно
оформлених документів, необхідних для
здійснення перевезень у відповідності
з транспортними заявками;

- протягом 10 днів надати експедитору
пакет документів, необхідних для
здійснення взаєморозрахунків:
оригінал рахунку, оригінал
транспортної накладної, оригінали СМR,
оригінали актів виконаних робіт і
оригінали інших документів, що
завершують перевезення, якщо інше не
обумовлено в транспортній заявці.

Окрім того, згідно п.3.7. договору,
наданий перевізником транспорт
повинен знаходитись у справному стані,
мати вказані в транспортній заявці
технічні характеристики.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що
перевізник несе відповідальність за
збереження вантажу, що перевозиться, і
своєчасність його доставки. Перевізник
контролює відповідність усіх
характеристик вантажу
товарно-транспортної накладної в
місцях завантаження і відвантаження та
відповідає за вантаж на шляху
слідування.

Серед додаткових умов в пункті 5.1.
договору обумовлено, що надання
транспортно-експедиційних послуг
здійснюється у відповідності до умов
СМR (КДП), Конвенції про договір
міжнародного дорожнього переведення
вантажів та інших норм і правил, а також
даним договором.

За змістом п.7.1. договору, суперечності,
що виникли з даного договору,
вирішуються сторонами шляхом
переговорів та у випадку недосягнення
згоди в претензійно-позовному порядку.

Згідно п.7.2. договору, датою
пред'явлення претензії вважається дата
штемпеля на листі або дата
факсимільного апарату. Сторона, яка
отримала претензію, зобов'язана
розглянути її і відповісти по суті
(підтвердити згоду на повне або
часткове задоволення або повідомити
про повну або часткову відмову в її
задоволенні) не пізніше одного тижня
від дати отримання претензії.

За розділом 9 договору, договір діє з
моменту його підписання обома
сторонами протягом одного року. У
випадку відсутності письмового
звернення будь-якої із сторін за 30 днів
до закінчення строку, договір
вважається продовженим на наступний
строк.

У відповідності до ст.908 Цивільного
кодексу України, перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення. Загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно ст.909 Цивільного кодексу
України, за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами). Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору перевезення
вантажу.

Відповідно до частини 1 статті 307
Господарського кодексу України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Згідно пункту 10.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України
14.10.1997р. №363 (зі змінами та доповненнями)
перевізники приймають вантажі для
перевезення на підставі укладених
договорів із замовниками згідно з
заявками (додаток 1) або за разовими
договорами (додаток 2).

Частиною 2 статті 307 Господарського
кодексу України передбачено, що
укладання договору перевезення
вантажу підтверджується складанням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента, тощо)
відповідно до вимог законодавства.

Статтею 9 Закону України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність" встановлено, що
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні
оформляється міжнародною
товарно-транспортною накладною (CMR).

Позивач як експедитор за договором
№21-32 від 27.08.2013р. (а.с.12-17,48-53, додаток №1
від 12.12.2013р. - а.с.54), укладеним з ПАТ
"Росава" (як замовником
транспортно-експедиційних послуг)
отримав заявку №2 від 09.01.2014р. на
перевезення вантажу (а.с.56). В свою
чергу, позивачем передано відповідачу
договір-заявку на перевезення вантажу
№2 про перевезення технічного вуглецю
в Біг-Бег (а.с.10, 55). Адреса завантаження -
Російська Федерація, м.Нижнекамськ,
промзона ОАО "НКШ" ОАО НТКУ
"Нижнекамстехуглерод". Також, видано
довіреність №32/1/45 від 09.01.2014р. на
уповноважену особу отримати вантаж -
ОСОБА_7. Виконання вказаної заявки на
перевезення вантажу на виконання
договору №230 від 03.01.2014р. доручено ФОП
ОСОБА_6 (перевізнику).

Відповідно до наявної у справі
міжнародної товарно-транспортної
накладної CMR А№?201485 (а.с.20) вбачається,
та позивачем (в т.ч. згідно змісту
позовної заяви) не заперечується, що
вказана заявка на перевезення була
виконана перевізником - підприємцем
ОСОБА_6 та доставлено вантаж до відділу
постачання основної сировини "Росава"
20.01.2014р.

Разом з тим, згідно довідки працівників
ВДАІ Борзнянського РВ (а.с.19, 38), виданої
уповноваженій особі ФОП ОСОБА_6 - ОСОБА_7
- водію транспортного засобу, яким
безпосередньо здійснювалось
перевезення вантажу за
договором-заявкою на перевезення
вантажу №2 про перевезення технічного
вуглецю в Біг-Бег, 16.01.2014р. о 22год.30хв. на
72 км.+820м. а/д М02 Кіпті-Глухів-Бачевськ
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль МAN 19.414FDT, номерний
знак НОМЕР_1, кузов (рама) НОМЕР_9 отримав
механічні пошкодження "відірвано
кришку паливного баку з лівого боку,
пошкоджено кріплення кабіни."
Напівпричіп VAN НOOL д.н. НОМЕР_2: порвано
тент з лівого боку; відірвано задній
борт, боковий лівий борт, задня
центральна стійка; деформація заднього
кронштейна, кріплення задніх запасних
коліс, рама, платформа, бокові борти та
стойки, задній лівий диск; розрив
задньої лівої шини. Пошкоджено мішки з
технічним вуглецем (вантаж).

Зі змісту наявних у справі пояснень
водія вантажного автомобіля ОСОБА_7
(а.с.91), постанови Кагарлицького
районного суду Київської області від
12.02.2014р. у справі №368/190/14-п (а.с.79) та
постанови апеляційного суду Київської
області від 20.03.2014р. у справі №368/190/14-п
(провадження №33/780/262/14) (а.с.80), а також,
зафіксованих в експертному висновку
Київської обласної
торгово-промислової палати від 21.01.2014р.
(ас.21-24) пояснень водія ОСОБА_7, в
сукупності вбачається, що 16 січня 2014
року приблизно о 22год.30 хв. рухаючись по
автомобільній дорозі поблизу села
Вертіївка ОСОБА_7 здійснив вимушену
зупинку автомобіля у зв'язку з
необхідністю заміни правого
переднього колеса, в якого розірвалась
покришка; після чого ввімкнув аварійну
сигналізацію і виставив аварійний
знак. Під час усунення в зупиненому
автомобілі технічної поламки,
проїзджаючий повз вантажний
автомобіль SCANIA 124 L 420 д.н.з. НОМЕР_10 під
керуванням ОСОБА_5. здійснив зіткнення
з напівпричепом VAN НOOL д.н. НОМЕР_2, в
результаті чого транспортні засоби
отримали механічні пошкодження. ОСОБА_7
вжив належних заходів та своїми силами
загасив пожежу, що виникла в
напівпричепі (горів тент та розсипаний
вантаж). Згідно пояснень представників
сторін у справі, водій транспортного
засобу перевізника повідомив
експедитора про ДТП, як це
передбачалось договором.

За замовленням отримувача вантажу - ПАТ
"Росава" після доставки вантажу до
місця відвантаження за участю фахівців
Київської обласної
торгово-промислової палати та
представників ПАТ "Росава" складено
експертний висновок від 21.01.2014р. (а.с.21-24)
за результатами експертизи товару, що
знаходиться в обгорілому бортовому
тентованому напівпричепі вантажного
автомобіля. За змістом даного
експертного висновку, поставлений
товар доставлений до місця призначення
на вантажному автомобілі "МAN" з
держ.номером НОМЕР_1 з бортовим
тентованим напівпричепом "VAN НOOL" з д.н.
НОМЕР_2, що належить перевізнику ФОП
ОСОБА_4 по CMR А№?201485. При візуальному
зовнішньому огляді напівпричепу
вантажного автомобіля з поставленим
товаром, виявлено вигоряння
тентованого кузова лівої бокової і
задньої його сторони, а також,
вигоряння дерев'яної підлоги задньої
частини кузова. При перевірці
фактичного зовнішнього стану і
цілісності м'яких поліпропіленових
контейнерів типу "Біг-Бег" з
поставленим товаром в момент його
відвантаження виявлені пошкодження,
зокрема, значні механічні пошкодження
поліпропіленових контейнерів та їх
пошкодження, завдані дією високої
температури; а також значне висипання
технічного вуглецю з поліпропіленових
контейнерів. В результаті зважування
визначено, що фактична вага нетто
висипаного технічного вуглецю марки
N-550 складає 2962,0 кг.

В акті контролю відвантаження
технічного вуглецю в упаковці Біг-Бег
від 22.01.2014р. (а.с.25) комісією при контролі
відвантаження технічного вуглецю
марки №550 в упаковці Біг-Бег
виробництва Нижнекамс, поставленого до
підготовчого цеху ТОВ "Росава" 21.01.2014р.
на автомобілі НОМЕР_1 по накладній №201485
в аварійному стані виявлено
пошкодження упаковки Біг-Бег і розсип
технічного вуглецю. Зафіксовано, що
після розвантаження автомашини і збору
розсипу мішків здійснено зважування
технічного вуглецю в упаковках Біг-Бег
та зібраного розсипу. Вага
відправленого у відходи технічного
вуглецю складає 650 кг.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з пошкодженням вантажу, ПАТ
"Росава" - вантажотримувачем та
замовником перевезення експедитору
(ТОВ "Нерпа-Транс" було пред'явлено
останньому претензію №14/1805 від 13.03.2014р.
щодо відшкодування ПАТ "Росава"
завданих збитків шляхом втрати та
псування вантажу на суму 30763,99 грн. (в
т.ч.ПДВ) (а.с.28-29). За змістом претензії, в
результаті ДТП транспортного засобу,
що здійснював перевезення вантажу,
було втрачено частину вантажу, в
загальному обсязі 3612 кг технічного
вуглецю (2962 кг вантажу, що висипався із
транспортного засобу та 650 кг вантажу,
визнаного непридатним для
використання у виробництві замовника),
на суму 30763,99 грн.

На виконання вимоги замовника ПАТ
"Росава", висловленої в претензії №14/1805
від 13.03.2014р., ТОВ "Нерпа-Транс"
перерахувало 30763,99 грн. платіжним
дорученням №152 від 25.04.2014 р. (а.с.31).

В свою чергу, ТОВ "Нерпа-Транс"
зверталось з претензією-вимогою від
25.02.2014р. про стягнення завданих збитків
в сумі 30763,99 грн. ФОП ОСОБА_4 (а.с.57-58).

У відповідь, ФОП ОСОБА_4 надав письмові
заперечення на претензію від 25.02.2014р.
(а.с.30), в якій не визнав вказану
претензію з причини відсутності вини
перевізника в ДТП, пославшись, при
цьому, на положення Конвенції та ч.1
ст.924 ЦК України та зазначивши, що
питання відшкодування збитків має
вирішуватись після визнання судом
винної у ДТП особи.

Наслідком невиконання підприємцем
ОСОБА_4 претензії-вимоги ТОВ
"Нерпа-Транс" про стягнення завданих
збитків в сумі 30763,99 грн. стало
звернення останнього до суду з позовом
у даній справі про стягнення 30763,99 грн. в
якості відповідальності перевізника
за нестачу та псування товару.

Розглядаючи питання про законність та
обґрунтованість вимог позивача,
заявлених у даній справі,
господарський суд приймає до уваги
вищевикладені встановлені обставини
справи, а також, наступне.

Згідно статті 920 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язань,
що випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

За статтею 924 Цивільного кодексу
України, перевізник відповідає за
збереження вантажу, багажу, пошти з
моменту прийняття їх до перевезення та
до видачі одержувачеві, якщо не доведе,
що втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Статтею 314 Господарського кодексу
України передбачено, що перевізник
несе відповідальність за втрату,
нестачу та пошкодження прийнятого до
перевезення вантажу, якщо не доведе, що
втрата, нестача або пошкодження
сталися не з його вини. У транспортних
кодексах чи статутах можуть бути
передбачені випадки, коли доведення
вини перевізника у втраті, нестачі або
пошкодженні вантажу покладається на
одержувача або відправника.

За приписами статті 9 Конституції
України та статті 19 Закону України "Про
міжнародні договори України" чинні
міжнародні договори України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства. Якщо міжнародним
договором України, який набрав
чинності в установленому порядку,
встановлено інші правила, ніж ті, що
передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Законом України "Про приєднання
України до Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів" закріплено, що
Україна приєдналася до зазначеної
Конвенції, а згідно листа Міністерства
закордонних справ України від 16.05.2007р.
№72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності
міжнародними договорами" ця Конвенція
набрала чинності для України 17 травня
2007 року.

Частиною 1 статті 1 Конвенції визначено,
що вона застосовується до будь-якого
автомобільного перевезення вантажів
транспортними засобами за винагороду,
коли зазначені в договорі місце
прийняття вантажу для перевезення і
місце, передбачене для доставки,
знаходяться у двох різних країнах.

Тому, враховуючи, що обставини даного
спору виникли з договору міжнародного
перевезення вантажу автомобільним
транспортом, в якому відповідач
виступав перевізником, а втрата
вантажу відбулась на території
держави, то на спірні правовідносини
сторін поширюються положення
Конвенції про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів, що
підписана в Женеві 19.05.1956р.

З врахуванням статті 9 Конституції
України та статті 19 Закону України "Про
міжнародні договори України", статті 4
Господарського процесуального кодексу
України до спірних правовідносин
застосовуються положення Конвенції
про договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів, які мають
пріоритет над правилами, передбаченими
законодавством України.

Так, згідно частини 1 статті 17 Конвенції
про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів
перевізник несе відповідальність за
повну чи часткову втрату вантажу або за
його ушкодження, що сталися з моменту
прийняття вантажу для перевезення і до
його доставки, а також за будь-яку
затримку доставки; згідно частини 2
статті 17 Конвенції перевізник
звільняється від відповідальності,
якщо втрата вантажу, його ушкодження чи
затримка його доставки стались
внаслідок дій або недогляду позивача,
внаслідок інструкцій позивача, не
викликаних діями або недоглядом з боку
перевізника, внаслідок дефекту вантажу
чи внаслідок обставин, уникнути яких
перевізник не міг і наслідки яких він
не міг відвернути.

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції
тягар доказу того, що втрата вантажу,
його ушкодження чи затримка доставки
викликані обставинами, зазначеними в
пункті 2 статті 17, лежить на
перевізнику.

Отже, норми даної Конвенції не
вимагають доказування позивачем
наявності у діях відповідача складу
цивільного правопорушення та згідно
частини 1 статті 18 Конвенції тягар
доказу того, що втрата вантажу
викликана обставинами, зазначеними в
пункті 2 статті 17 (а саме: дій або
недогляду позивача, внаслідок
інструкцій позивача, не викликаних
діями або недоглядом з боку
перевізника, внаслідок дефекту вантажу
чи внаслідок обставин, уникнути яких
перевізник не міг і наслідки яких він
не міг відвернути), що є підставою
звільнення перевізника від
відповідальності за втрату вантажу,
лежить на перевізнику.

В даному випадку, як встановлено судом
з поданих до справи матеріалів та
зазначено вище, документально
підтверджено та сторонами не
заперечується втрата частини вантажу
під час здійснення перевезення
відповідачем саме внаслідок дорожньої
транспортної пригоди.

Водночас, відповідачем в обґрунтування
своїх заперечень на позов подано до
справи копії судових актів щодо
встановлення винної у ДТП особи
(а.с.39-42). Судом в засіданні від 15.07.2014р.
оглянуто засвідчені судом копії
вказаних судових актів, а саме,
постанови Кагарлицького районного
суду Київської області від 12.02.2014р. у
справі №368/190/14-п щодо притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_5 за ст.124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
постанови Апеляційного суду Київської
області від 20.03.2014р. по справі №368/190/14-п,
про що суддею зроблено відповідні
відмітки на документах (а.с.74-75).

На запит суду щодо надання належним
чином засвідчених копій вказаних
судових актів надійшла відповідь
Алеляційного суду Київської області
про те, що постановою Апеляційного суду
Київської області від 20.03.2014р. залишено
без задоволення апеляційну скаргу
ОСОБА_5 на постанову Кагарлицького
районного суду Київської області від
12.02.2014р. про притягнення ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КУпАП. Зазначено, що постанови
суду апеляційної інстанції у справах
про адміністративні правопорушення
касаційному оскарженню не підлягають
(а.с.65).

23.07.2014р. на адресу суду від
Кагарлицького районного суду
Київської області надійшли разом з
супровідним листом від 18.07.2014р.
засвідчені судом копії постанови
Кагарлицького районного суду
Київської області від 12.02.2014р. по справі
№368/190/14-п та постанови Апеляційного
суду Київської області від 20.03.2014р. по
справі №368/190/14-п. Отримані документи
судом долучено до матеріалів справи
(а.с.78-81). Одночасно, Кагарлицький
районний суд Київської області
повідомив, що постанова суду набрала
законної сили згідно постанови
Апеляційного суду Київської області
від 20.03.2014р. та в касаційному порядку не
оскаржувалась.

Слід зазначити, що у відповідності до
постанови Кагарлицького районного
суду Київської області від 12.02.2014р. у
справі №368/190/14-п встановлено, що ОСОБА_5
16.01.2014р. близько 22 год.30 хв. на 72 км + 820 м
а/д М02 Копті-Глухів-Бачевськ, керуючи
автомобілем SCANIA 124 L 420 д.н.з. НОМЕР_10 при
виборі безпечної швидкості руху не
врахував дорожню обстановку, а також,
особливості вантажу, при виникненні
перешкоди для руху у вигляді
нерухомого автомобіля з напівпричепом
не справився з керуванням та допустив
зіткнення з напівпричепом VAN НOOL д.н.
НОМЕР_2, в результаті чого транспортні
засоби отримали механічні пошкодження,
чим порушив п.12.1, 12.3. Правил дорожнього
руху України та вчинив правопорушення
за ст.124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.
Зазначеною постановою Кагарлицького
районного суду Київської області від
12.02.2014р. у справі №368/190/14-п ОСОБА_5
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП та застосовано до вказаної особи
адміністративне стягнення у вигляді
340,00 грн. штрафу.

Таким чином, відповідно до судового
акту, що набрав законної сили,
встановлено особу, винну у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок якої в т.ч. було втрачено та
пошкоджено вантаж, що перевозився
відповідачем.

Слід зазначити, що відповідно до змісту
ст.35 Господарського процесуального
кодексу України, яка визначає підстави
звільнення від доказування, обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини (ч.3 ст.35 ГПК). Водночас, згідно
ч.4 ст.35 ГПК України, вирок суду в
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для господарського суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Отже, у даному випадку, при вирішенні
господарського спору у справі, що
стосується правових наслідків
втрачення (пошкодження) вантажу в
результаті дорожньої транспортної
пригоди, для господарського суду є
обов'язковою постанова суду у справі
про адміністративне правопорушення,
яка набрала законної сили, в питаннях
чи мало місце діяння (скоєння ДТП) та
щодо особи, якою воно вчинено.

З огляду на викладене, встановлені
постановою Кагарлицького районного
суду Київської області від 12.02.2014р. у
справі №368/190/14-п, обставини щодо
скоєння ДТП за участю відповідача
(внаслідок якої і було втрачено вантаж,
переданий для перевезення) та щодо
особи, якою дане ДТП було вчинено
(винної особи), є для господарського
суду обов'язковими при вирішенні
даного господарського спору та не
потребують повторного доказування.
Водночас, як уже зазначалось, вказаною
постановою Кагарлицького районного
суду Київської області від 12.02.2014р. у
справі №368/190/14-п у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок якої в т.ч. було втрачено та
пошкоджено вантаж, переданий
відповідачу для здійснення
перевезення, визнано винним ОСОБА_5.

Таким чином, відповідачем
(перевізником у спірних
правовідносинах), у відповідності до ч.1
ст.18 Конвенції, доведено відповідними
доказами те, що часткова втрата вантажу
та часткове його пошкодження не були
викликані діями або недоглядом з його
боку, а стали наслідком дій обставин,
уникнути яких перевізник не міг і
наслідки яких він не міг відвернути,
оскільки саме так суд оцінює дорожню
транспортну пригоду, яка сталася з вини
третьої особи, а не перевізника.

При цьому, суд враховує, що зі змісту
зібраних у справі доказів вбачається,
що представником перевізника (водієм
транспортного засобу) було здійснено
своїми силами гасіння пожежі
вантажного транспортного засобу та
вантажу, що виникла в результаті ДТП, а,
отже, вжито нагальних та необхідних
заходів в т.ч. для запобігання втраті
вантажу у більшому та/або повному
обсязі.

Стосовно ж посилань позивача на
положення ч.3 ст.17 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів, за якою
перевізник не звільняється від
відповідальності з причини
несправності транспортного засобу,
яким він користувався для виконання
перевезення, або з причини дій або
недогляду особи, у якої був найнятий
транспортний засіб, або агентів і
службовців останньої, то суд враховує,
що відповідачем підтверджено
документально належний контроль за
справністю транспортних засобів, які
застосовуються при перевезеннях, та
допуск до перевезення у даному випадку
вантажного автомобіля з напівпричепом
після здійснення перевірки їх
технічного стану. Вказане
підтверджується поданими до справи:
протоколом перевірки технічного стану
транспортного засобу №00500-00687-13,
держ.реєстр.номер НОМЕР_2; договорами №4
про надання автопідприємством послуг
від 06.01.2013р. та від 06.01.2014р. (за якими ФОП
ОСОБА_4 автопідприємством надавались
послуги з проведення передрейсового
медичного огляду водія транспортного
засобу, інструктажу водія,
передрейсового контролю технічного
стану автомобіля та ін.); подорожнім
листом №0079 вантажного автомобіля в
міжнародному сполученні з відміткою
про те, технічний стан автомобіля МAN
держ.номер НОМЕР_1 та напівпричепу д.н.
НОМЕР_2, 09.01.2013р. при виїзді з гаража,
перевірено (а.с.103-108). З урахуванням
наведеного, будь-яких підстав вважати,
що перевізником не дотримано вимог
щодо надання для виконання перевезення
технічно несправного транспортного
засобу, в суду немає. Слід також
зауважити, що не сама технічна поламка,
для усунення якої водій транспортного
засобу з вантажем, що перевозився,
здійснив вимушену зупинку, а саме,
розрив покришки правого переднього
колеса, призвела до втрати частини
вантажу, а скоєне у цей час ДТП з вини
ОСОБА_5 спричинило наслідки у вигляді
часткової втрати (пошкодження) вантажу,
що перевозився відповідачем.

Таким чином, за оцінкою суду
матеріалами справи в сукупності
підтверджено, що втрата вантажу
виникла внаслідок обставин, уникнути
яких перевізник не міг і наслідки яких
він не міг відвернути, що в свою чергу,
відповідно до ч.2 ст.17 Конвенції є
підставою для звільнення перевізника
від відповідальності за повну чи
часткову втрату вантажу або за його
ушкодження, що сталися з моменту
прийняття вантажу для перевезення і до
його доставки.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.34 Господарського
процесуального кодексу України, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Оскільки відповідачем відповідно до
наведених приписів ГПК України та
частини 1 статті 18 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів довів, що втрата
частини вантажу (його ушкодження) були
викликані обставинами, зазначеними в
пункті 2 статті 17 Конвенції, а отже, і
наявність підстав для звільнення його
від відповідальності як перевізника у
спірних правовідносинах, позовні
вимоги у даній справі задоволенню не
підлягають.

У відповідності до положень ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати по справі
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 07.08.14

Суддя
Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (реком.)

3 - відповідачу (реком.)

4 - третій особі (реком.)