ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.14р. Справа № 904/4741/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпроагросоюз", с.
Старовишневецьке, Синельниківський
район, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сталь", м.
Дніпропетровськ

відповідача-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Орбаста", м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги

Суддя Красота О.І.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дніпроагросоюз"
(далі-Позивач) звернулось до
господарського суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сталь"
(далі-Відповідач-1) та до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Орбаста"
(далі-Відповідач-2) та просить суд
визнати недійсним договір про
відступлення права вимоги №36379-У від
30.11.2012 року, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Орбаста",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сталь" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпроагросоюз".

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що Договір про відступлення права
вимоги №36379-У від 30.11.2012 року не
відповідає моральним засадам та
правилам ділового обороту, суперечить
вимогам ЦК України, Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
та іншим актам цивільного
законодавства та є недійсним. Так,
Позивач вказує на те, що в договорі про
відступлення права вимоги відсутні
будь-які посилання на документи та
інформацію в підтвердження наявності
боргових зобов'язань ТОВ
"Дніпроагротехнологія" перед ТОВ
"Орбаста", а також відомості про
нарахування відсотків. Всупереч
вимогам ст.517 ЦК України первісний
кредитор не передав новому кредитору
документів, які засвідчують право
вимоги, яке було передане. Також
Позивач стверджує про те, що договір
уступки прав вимоги фактично є
договором факторингу, який Відповідач-1
не мав права укладати через
відсутність у нього відповідного
дозволу (ліцензії) для здійснення цих
операцій.

30.07.2013 року Позивач направив на адресу
суду заяву про зміну підстав позову, в
якій крім вказаного вище вказує на те,
що станом на день підписання спірної
угоди посадовою особою Позивача був
ОСОБА_1, який не може згадати чи
підписував він Договір про
відступлення права вимоги №36379-У від
30.11.2012 року, та те, що він має припущення
що він підписаний іншою особою
оскільки свій підпис не впізнає.

Суд не приймає вказану заяву Позивача
про зміну підстав позову, так як
подання останньої суперечить вимогам
ч. 4 ст. 22 ГПК України, відповідно до
якої, Позивач має право змінити предмет
або підставу позову до початку
розгляду справи по суті шляхом подання
письмової заяви.

Оскільки господарським судом справа по
суті почалась розглядатись ще 04.07.2013
року (а.с.61-62) то подання вказаної заяви
Позивачем 30.07.2013 року відбулось саме з
порушенням вказаних вище норм.

04.07.2013 року Відповідач-1 направив до
господарського суду відзив на позов, в
якому просив суд в задоволенні
позовних вимог відмовити.

04.07.2013 року Відповідач-2 направив до
господарського суду відзив на позов, в
якому просив суд в задоволенні
позовних вимог відмовити.

25.07.2013 року Відповідач-1 на адресу
господарського суду направив
пояснення стосовно пункту 4 спірного
Договору, в яких проти задоволення
позовних вимог заперечує.

15.08.2013 року Відповідач-1 направив до
господарського суду пояснення
стосовно заявлених позовних вимог,
відповідно до яких вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

15.08.2013 року Відповідач-2 направив на
адресу господарського суду доповнення
до відзиву на позов, в яких просив суд в
задоволенні позовних вимог відмовити.

За заявою Позивача від 15.08.2013 року,
ухвалою господарського суду від 15.08.2013
року, відповідно до вимог статті 69
Господарського процесуального кодексу
України, продовжено строк вирішення
спору на 15 днів - до 02.09.2013 року.

28.08.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Синельниківський
союз" направило до господарського суду
клопотання про заміну сторони Позивача
- Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпроагросоюз" у
справі на Товариство з обмеженою
відповідальністю "Синельниківський
союз", у зв'язку зі зміною назви та
адреси місцезнаходження Позивача.

Ухвалою господарського суду
відмовлено в задоволенні заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Синельниківський
союз" про заміну сторони Позивача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпроагросоюз" у
справі на Товариство з обмеженою
відповідальністю "Синельниківський
союз", у зв'язку зі зміною назви та
адреси місцезнаходження Позивача,
оскільки нормами Господарського
процесуального кодексу України не
передбачено здійснення процесуального
правонаступництва у зв'язку зі зміною
назви сторони судового процесу.

28.08.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Синельниківський
союз" направило на адресу
господарського суду клопотання про
зупинення провадження у справі №904/4741/13
до розгляду господарським судом
Дніпропетровської області справи
№904/6329/13.

Ухвалою господарського суду від 29.08.2013
року провадження по справі №904/4741/13
було зупинено до вирішення
господарським судом Дніпропетровської
області у встановленому законом
порядку справи №904/6329/13, зобов'язано
сторін повідомити суд про результати
розгляду господарським судом
Дніпропетровської області справи
№904/6329/13.

19.06.2014 року судом направлено запит по
справі №904/6329/13 на який 20.06.2014 року
отримано відповідь, з якої вбачається,
що справа №904/6329/13 розглянута по суті
та рішення суду набрало законної сили
30.05.2014 року.

Ухвалою господарського суду від 27.06.2014
року провадження по справі №904/4741/13
було поновлено.

В судове засідання сторони явку своїх
представників не забезпечили,
додаткових пояснень по суті позовних
вимог суду не надали. Клопотання про
відкладення розгляду спору та письмові
пояснення причин такої неявки на
адресу суду не надіслали.

Суд вважає можливим розглянути справу
за відсутності представника сторін,
оскільки останні повідомлені про час
та місце судового засідання належним
чином (а.с. 230-232), а в матеріалах справи
наявні документи необхідні для
вирішення спору по суті та прийняття
обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому
засіданні прийнято вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Синельниківський союз" (нова редакція)
затвердженого рішенням загальних
зборів Товариства від 31.07.2013 року
зареєстрованого державним
реєстратором 05.08.2013 року за №2008000,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Синельниківський
союз" є правонаступником після зміни
повного найменування юридичної особи
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпроагросоюз". (а.с.
107-108).

17.05.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпроагросоюз" -
Позивачем у справі (далі-Продавець) та
Відповідачем-2 (далі-Покупець) був
укладений Договір купівлі-продажу №36379
(далі-Договір купівлі-продажу),
відповідно до пункту 1.1 якого Продавець
зобов'язався передати у власність
Покупця насіння соняшника власного
виробництва врожаю 2012 року (товар), а
Покупець - прийняти та оплатити товар
на умовах, передбачених Договором.

Загальна кількість товару складає 250
тон в заліковій вазі ±10%. Попередня ціна
товару встановлюється в розмірі 2 000,00
грн. з ПДВ за одну метричну тону.
Загальна вартість контракту на момент
його укладення орієнтовано складає 500
000,00 грн. з НДС ±10% (п.п.3.1, 3.2, 3.3 Договору
купівлі-продажу).

Відповідно до пункту 5.1 Договору
купівлі-продажу, Покупець здійснює
попередню оплату за загальну кількість
товару, що поставляється за даним
Контрактом, зазначену в п. 3.1, по ціні,
вказаній в пункті 3.2 даного Контракту,
шляхом перерахування грошових коштів
на поточних банківський рахунок
Продавця до 31.05.2012 року.

30.11.2012 року між Відповідачем-2
(далі-Первісний кредитор),
Відповідачем-1 (далі-Новий кредитор) та
Позивачем (далі-Боржник) був укладений
Договір №36379-У про відступлення права
вимоги (далі-Договір відступлення).

Згідно з пунктом 1 Договору
відступлення, Первісний кредитор
відступає Новому кредитору, а Новий
кредитор набуває всі права вимоги, що
належать Первісному кредитору за
Договором купівлі-продажу №36379 від
17.05.2012 року (далі-Основний договір),
укладеним Первісним кредитором з
Боржником.

Пунктом 2 Договору відступлення
передбачені права, що передаються за
цим Договором, зокрема: - право
отримання від Боржника попередньої
оплати в сумі 500 001,00 грн., яку Боржник
повинен повернути Первісному
кредитору у зв'язку з невиконанням
Боржником своїх зобов'язань з поставки
товару за Основним договором.

Відступлення вимоги є оплатним. Оплата
Новим кредитором отриманого права
вимоги в сумі, яку було їм одержано від
Боржника, але не більше 500 001,00 грн.,
здійснюється банківським переказом на
поточний рахунок Первісного кредитора
на протязі 30-ти календарних днів з
моменту отримання грошових коштів від
Боржника. При цьому сторони домовились
про можливість дострокової оплати
отриманого права вимоги. (п. 4 Договору
відступлення).

Відповідно до пункту 5 Договору
відступлення, копії документів, що
підтверджують вимоги, які
відступаються за цим Договором,
Первісний кредитор зобов'язується
передати Новому кредитору в момент
підписання сторонами цього Договору.

Сторони погодили, що Договір
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
сторін та діє до 31.12.2013 р., а в частині
невиконаних зобов'язань до моменту їх
остаточного виконання. (п. 8 Договору
відступлення).

Позивач вважає, що вказаний Договір про
відступлення права вимоги не
відповідає вимогам чинного
законодавства та насправді, за своєю
суттю, є договором факторингу, а тому
звернувся до господарського суду з
позовом про визнання Договору №36379-У
про відступлення права вимоги від
30.11.2012 року недійсним.

Розглядаючи вказані позовні вимоги
необхідно звернути увагу на наступне.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема:

1) зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

3) волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Заміна кредитора у зобов'язанні
регулюється главою 47 ЦК України.

Так, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 цієї
глави Цивільного Кодексу України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

У відповідності до ч.1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Враховуючи наведені норми, слід
визнати необґрунтованим посилання
Позивача на відсутність в спірному
договорі вказівок на документи або
іншу інформацію про наявність боргу
Позивача перед первісним кредитором,
оскільки:

зобов'язання Відповідача перед
первісним кредитором щодо поставки
товару є існуючим на підставі
укладеного між ними Договору
купівлі-продажу №36379 від 17.05.2012 року,
який прямо вказаний в договорі про
відступлення права вимоги;

на момент відступлення права вимоги за
Договором №36379-У від 30.11.2012 року у
Позивача виникла прострочка виконання
зобов'язання з поставки товару, що ним
зазначено у позові та підтверджено
Відповідачами у відзиві;

спірним договором про відступлення
права вимоги передані усі права
первісного кредитора за основним
договором, що включають як право на
отримання товару, так і право на
повернення передоплати.

Положеннями ч.1 ст. 517 ЦК України
передбачено, що первісний кредитор у
зобов'язанні повинен передати новому
кредиторові документи, які засвідчують
права, що передаються, та інформацію,
яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні
(ч.2 ст.517 ЦК України).

На підставі викладеного слід
зазначити, що умови спірного договору
про відступлення права вимоги не
порушують права та інтереси Позивача,
оскільки останній вправі не виконувати
вимоги нового кредитора при
відсутності у нього підтверджуючих
борг Позивача документів.

Позивач стверджує, що спірний договір
фактично є договором факторингу.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника).

Статтею 1078 ЦК України визначено, що
предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога). Майбутня
вимога вважається переданою фактору з
дня виникнення права вимоги до
боржника. Якщо передання права
грошової вимоги обумовлене певною
подією, воно вважається переданим з
моменту настання цієї події. У цих
випадку додаткове оформлення
відступлення права грошової вимоги не
вимагається.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України
сторонами у договорі факторингу є
фактор і клієнт. Клієнтом у договорі
факторингу може бути фізична або
юридична особа, яка є суб'єктом
підприємницької діяльності. Фактором
може бути банк або інша фінансова
установа, яка відповідно до закону має
право здійснювати факторингові
операції.

Порівнюючи правову конструкцію умов
заміни кредитора у зобов'язанні та
договору факторингу, а також фактичні
обставини справи, суд дійшов висновку,
що оскільки спірний договір уступки
права вимоги не передбачає оплати
послуги нового кредитора, відсутні
підстави вважати спірний договір
факторингом. Таким чином, вимоги Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" не поширюються на
спірний договір.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Крім того, в силу ч.1 статті 516 ЦК України
умови заміни кредитора шляхом
відступлення права вимоги не
передбачають обов'язкової згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. За обставинами
справи умови Договору купівлі-продажу
№36379 від 17.05.2012 року не містять
подібного застереження.

Відповідно до ч.1 ст.518 ЦК України
боржник має право висувати проти
вимоги нового кредитора у зобов'язанні
заперечення, які він мав проти
первісного кредитора на момент
одержання письмового повідомлення про
заміну кредитора. Отже, якщо Позивач
вважає, що його зобов'язання з
повернення передоплати ще не виникло,
він має право ці ж заперечення висунути
й новому кредитору.

Матеріали справи та вимоги чинного
законодавства дозволяють стверджувати
про те, що зобов'язання Позивача з
повернення передоплати за Договором
купівлі-продажу №36379 від 17.05.2012 року
виникає після пред'явлення до нього
такої вимоги або з боку первісного
кредитора, або після відступлення
права вимоги - новим кредитором.

До цього моменту у Позивача є лише
зобов'язання з поставки товару.

Так, пунктом 3 спірного Договору
відступлення передбачено, що боржник
(тобто Позивач) повинен перерахувати на
поточний рахунок Нового кредитора
грошові кошти відповідно до умов
Основного договору. При цьому, за
умовами Основного договору (Договір
купівлі-продажу №36379 від 17.05.2012 року),
які містяться в пункті 8.3., таке
зобов'язання Боржника виникає за
умовах його прострочення з поставки
товару та після того, як Покупець
відмовиться від прийняття
недопоставленого товару. Факт
наявності відмови Покупця в особі
первісного кредитора або в особі
нового кредитора є обставиною, яка
виникає під час виконання договірних
зобов'язань і підлягає доведенню при
наявності відповідного спору щодо
примушення виконати зобов'язання в
натурі.

Також слід зазначити, що спірний
Договір відступлення передбачає лише
заміну кредитора у зобов'язанні і не
містить в собі будь-яких новацій, які б
встановлювали для боржника (Позивача)
нові зобов'язання, які не передбачені
Договором купівлі-продажу №36379 від
17.05.2012 року.

У зв'язку з викладеним суд не вбачає в
умовах спірного Договору відступлення
ані порушень вимог чинного
законодавства, ані порушення прав та
інтересів Позивача, тому позовні
вимоги суд вважає необґрунтованими та
такими що не підлягають задоволенню.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові
витрати у справі покладаються на
Позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові - відмовити.

Суддя О.І. Красота

Рішення підписано 22.07.2014 року