РІШЕННЯ

"24" червня 2014 р.Справа № 9/10/5022-196/2011

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Гевка В.Л.

Розглянув справу

за позовом Великоберезовицької
селищної ради, вул. Ст. Бандери, 26, смт.
Велика Березовиця, Тернопільського
району, Тернопільської області, 47724

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору Фонд
комунального майна у Тернопільському
районі, майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль,
46000

до відповідача Приватного
підприємства "Онікс", вул. С. Бандери, 26,
смт. Велика Березовиця,
Тернопільського району,
Тернопільської області, 47724

про визнання п-ту 2.2 Рішення загальних
зборів членів товариства власників
"Поділля" від 31.10.2007 року не дійсним.

За участю представників сторін:

прокуратури: Козловський Андрій
Ігорович - посвідчення № 011249 від 24.10.12
р.

позивача: не з'явився

відповідача: ОСОБА_4 - паспорт
НОМЕР_1 від 28.03.96р.

третьої особи : не з'явився

Представникам прокуратури, позивача,
відповідача та третьої особи у
попередніх судових засіданнях
роз'яснено права та обов'язки учасників
судового процесу у відповідності до
приписів ст.ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Судом в порядку ст.81-1 ГПК України
фіксація судового процесу технічними
засобами (звукозапис) не здійснювалася
через відсутність відповідного
клопотання.

Сторони та третя особа в порядку ст.77
ГПК України про дату, час, та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином у встановленому законом
порядку.

У судовому засіданні 24.06.2014р. оголошено
лише вступну та резолютивну частину
рішення.

Суть справи: позивач -
Великоберезовицька селищна рада, вул.
Ст. Бандери, 26, смт. Велика Березовиця,
Тернопільського району,
Тернопільської області, 47724 (далі по
тексту - позивач або
Великоберезовицька селищна рада),
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору Фонд
комунального майна у Тернопільському
районі, майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль,
46000 (далі по тексту - третя особа або ФКМ
у Тернопільському районі) звернулись
до господарського суду з позовом до
відповідача Приватного підприємства
"Онікс", вул. С. Бандери, 26, смт. Велика
Березовиця, Тернопільського району,
Тернопільської області, 47724 (далі по
тексту - відповідач або ПП "Онікс") про
визнання п-ту 2.2 Рішення загальних
зборів членів товариства власників
"Поділля" від 31.10.2007 року не дійсним.

Ухвалою від 21 січня 2011 року суддя Гевко
В.Л. позовну заяву Великоберезовицької
селищної ради та додані до неї
документи повернув без розгляду у
відповідності до п. 3 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України.

08 лютого 2011 року Великоберезовицька
селищна рада, смт. В. Березовиця,
Тернопільського району,
Тернопільської області, повторно
звернулася до господарського суду
Тернопільської області з позовною
заявою до Приватного підприємства
"Онікс", смт. В. Березовиця,
Тернопільського району,
Тернопільської області, третя особа:
Фонд комунального майна у
Тернопільському районі, м. Тернопіль
про визнання пункту 2.2 Рішення
загальних зборів членів Товариства
власників "Поділля" від 31 жовтня 2007 року
не дійсним.

У відповідності до Змін до Положення
про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 26
листопада 2010 року № 30 та Протоколу
зборів суддів господарського суду
Тернопільської області № 8 від 28 грудня
2010 року, розподіл позовних заяв, які
надійшли до суду повторно з
передбачених процесуальним законом
підстав проводиться головою суду, а у
випадку його відсутності - заступником
голови суду.

На підставі наведеного, керуючись
ст. 24 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів", голова господарського
суду Тернопільської області згідно
Розпорядження від 08.02.2011р. розпорядився
позовну заяву б/н та дати (вхідний №
0200(Н) від 08.02.2011р.) Великоберезовицької
селищної ради, смт. В. Березовиця,
Тернопільського району,
Тернопільської області, третя особа:
Фонд комунального майна у
Тернопільському районі, м. Тернопіль до
Приватного підприємства "Онікс", смт. В.
Березовиця, Тернопільського району,
Тернопільської області про визнання
пункту 2.2 Рішення загальних зборів
членів Товариства власників "Поділля"
від 31 жовтня 2007 року не дійсним,
передано для розгляду судді Гевку В. Л.

Ухвалою господарського суду від
10.02.2011р. позовні матеріали справи
суддею прийнято до розгляду, порушено
провадження у даній справі та її
розгляд вперше призначено на 28.02.2011 р. о
11 год. 20 хв.

У відповідності до ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладався на 10.03.2011р.
на 16 год. 00 хв.

У судовому засіданні 10.03.2011р. суд
перейшов до розгляду справи по суті та
відклав розгляд справи на 28.03.2011р. на 12
год. 20 хв.

Згідно вимог ч. 3 ст. 24, ч. 3 ст. 51 та ч. 1 ст.
69 ГПК України строк вирішення спору у
справі №9/10/5022-196/2011 встановлено по
08.04.2011р.

За клопотанням позивача та відповідача
від 28.03.2011р., у відповідності до вимог ч.3
ст.69 ГПК України, суд ухвалою від
28.03.2011р. строк вирішення спору
продовжив на п'ятнадцять днів,
останній день якого у свою чергу
припадав на 23.04.2011р. вихідний день -
суботу.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 ГПК України у
випадках, коли останній день строку
припадає на неробочий день, днем
закінчення строку вважається перший
наступний за ним робочий день.

В силу зазначеного останній день
продовженого строку припадав на
26.04.2011р., так як, 24.04.2011р. вихідний день
неділя припадала на святковий День -
Пасху (Великдень), а тому в силу ч. 3 ст. 67
КЗПП офіційним вихідним днем вважалось
і понеділок 25.04.2011р., а робочим
наступний за понеділком вівторок
26.04.2011р.

Суд, у судовому засіданні 28.03.2011р., в
порядку ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 11.04.2011р. на 11 год. 00 хв.,
а також, оголошувалась перерва до
19.04.2011р. о 11 год. 00 хв.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 19.04.2011р. по
справі у відповідності до ст.ст. 4-3, 41, 43,
п. 1 ч.2 ст. 79, 86 ГПК України провадження у
справі зупинено та призначено
комплексну судову земельно -
будівельно-технічну експертизу з
питання розташування, проектування,
будівництва та використання спірних
доріг, а саме в с. В.Гаї, в с.Кипячка, в
с.Петриків, Центральна дорога до
адмінбудинку та Теплотраси в с.
В.Березовиця, які увійшли до
передавального акту (№№51,52,53,54,147
(додаток № 1) затвердженого загальними
зборами членів ТВ "Поділля" від 31.10.2007р.
На розгляд експертизи поставлено
наступні питання:

Чи знаходяться спірні дороги:
дорога в с.В.Гаї, дорога в с. Кипячка,
дорога в с. Петриків, Центральна дорога
до адмінбудинку, а також Теплотраса в
с.В.Березовиця, які увійшли до
передавального акту (№№
51,52,53,54,147(додаток № 1) затвердженого
загальними зборами членів ТВ "Поділля"
від 31.10.2007р., повністю в межах виключно
земель Великоберезовицької селищної
ради?

До якої категорії відносяться
спірні дороги, які увійшли до
передавального акту (№№51,52,53,54(додаток
№ 1) затвердженого загальними зборами
членів ТВ "Поділля" від 31.10.2007р., це
дороги: загальнодержавного
користування, дороги загального
користування в межах територіальної
громади (відповідної ради),
внутрішньогосподарські дороги, якими
користується виключно підприємство -
ПП "Онікс" чи дороги іншої категорії ?

Чи використовуються зазначені
спірні дороги в даний час іншими
юридичними особами, організаціями,
установами, підприємствами, а не тільки
ПП "Онікс"?

Ким здійснювався проект
будівництва і за які кошти будувалися
спірні дороги: дорога в с.В.Гаї, дорога в
с. Кипячка, дорога в с. Петриків,
Центральна дорога до адмінбудинку, а
також Теплотраса с. В.Березовиця, які
увійшли до передавального акту (№№
51,52,53,54,147(додаток № 1) затвердженого
загальними зборами членів ТВ "Поділля"
від 31.10.2007р.?

Які технологічні процеси
виконувалися при будівництві спірних
доріг, які увійшли до передавального
акту (№№ 51,52,53,54 (додаток № 1)
затвердженого загальними зборами
членів ТВ "Поділля" від 31.10.2007р. та чи
відповідають вони технології
будівництва доріг загального
користування чи іншій технології?

Чи є спірні дороги: дорога в
с.В.Гаї, дорога в с. Кипячка, дорога в с.
Петриків, центральна дорога до
адмінбудинку та теплотраса с.
В.Березовиця, які увійшли до
передавального акту (№№
51,52,53,54,147(додаток № 1) затвердженого
загальними зборами членів ТВ "Поділля"
від 31.10.2007р. дорогами, які
обліковувались на балансі Агрофірми
"Поділля" та передані ТВ "Поділля" та ПП
"Онікс" як його правонаступникам?

Чи передавались під інвентарні
об'єкти доріг будь-які земельні площі
до ТВ "Поділля" від Агрофірми "Поділля"?

30.05.2011р. Тернопільське відділення
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз згідно
листа від 30.05.011р. №2/5-558 повернуло
матеріали справи №9/10/5022-196/2011 без
виконання посилаючись на те, що в
Тернопільському відділенні КНДІСЕ
відсутній фахівець зі знаннями в
галузі будівництва автомобільних
доріг, тому немає можливості виконати
ухвалу суду.

Ухвалою суду від 23.06.2011р. матеріали
справи №9/10/5022-196/2011р. повторно
направлено Тернопільському відділенню
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз,
м.Тернопіль, вул.Січових Стрільців, 4
для проведення комплексної
земельно-будівельно-технічної
експертизи, призначеної згідно ухвали
суду від 19.04.2011р. №9/10/5022-196/2011 з
врахуванням вимог, викладених у
зазначеній ухвалі.

Проте, 18.07.2011р. Тернопільське
відділення Київського
науково-дослідного інституту
судових-експертиз згідно листа від
15.07.011р. №22/5-746 знову повернуло
матеріали справи № 9/10/5022-196/2011 без
виконання посилаючись, серед іншого на
те, що з окремих питань, які поставлені
їм на вирішення, не відносяться до
предмету дослідження судової
земельно-будівельно-технічної
експертизи. Проте, у зазначеному листі
не вказано, яких саме питань це
стосується та не наведено будь-якого
обґрунтування такого висновку.

Ухвалою господарського суду від
25.07.2011р. повторно призначено комплексну
судову земельно-будівельно-технічну
експертизу та її проведення доручено
Волинському відділенню Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

03.10.2012р. матеріали справи
№9/10/5022-196/2011 повернулись в
господарський суд Тернопільської
області відповідно до супровідного
листа від 17.09.2012р. №7736-7737 підписаного
завідувачем Волинського відділення
Львівського НДІСЕ ОСОБА_6 та старшим
інспектором Карпюк Т.Л., одночасно,
згідно якого додано й висновок судової
будівельно-технічної експертизи
№7736/7737 від 17.09.2012р.

27.11.2012р. провадження у справі
№9/10/5022-196/2011 поновлено.

Одночасно, повторно, в порядку ст. 69 ГПК
України за клопотанням обох сторін
продовжено строк розгляду справи ще на
15 днів. Таким чином з урахуванням
попереднього залишку строку розгляду
справи, що залишався до її зупинення з
урахуванням його продовження на момент
поновлення справи 27.11.2012р. залишалось 22
дні невикористаного строку розгляду
справи., при цьому останній день строку
припадав на 18.12.2012р.

27.11.2012р. розгляд справи в порядку ст. 77
ГПК України відкладено на 11 грудня 2012 р.
на 16 год. 00 хв.

До судового засідання, представники
позивача надали Додаткові
обґрунтування (вх.№17742(н) від 06.12.2012р.) та
ряд документів, у тому числі і копії
трьох варіантів протоколу загальних
зборів членів ТВ "Поділля" від 30 жовтня
2007 року, всі підписи в яких, як
зазначили представники позивача,
проставлені однією особою. При цьому
припускають, що 30 жовтня 2007 року збори
як такі не проводились, оскільки навіть
в повідомленнях оформлених ОСОБА_4,
була зазначена дата 31 жовтня 2007 року о 10
годині в приміщенні адмінбудинку. З
огляду на зазначене, вважають, що
передавальний Акт затверджений
неіснуючими зборами та підлягає до
визнання нечинним.

Одночасно, представником
Великоберезовицької селищної ради
подано клопотання про повторне
призначення почеркознавчої експертизи
щодо підписів на аркушах протоколу
ОСОБА_7 та інших учасників зборів.

Ухвалою від 11.12.2012р., у відповідності до
ст. 77 ГПК України, розгляд справи
відкладався на 17.12.2012р. на 14 год. 00 хв.

Ухвалою від 17.12.2012 року зупинено
провадження по справі №9/10/5022-196/2011 та
направлено матеріали справи у
Прокуратуру Тернопільського району
Тернопільської області, 46003, м.
Тернопіль, вул. За Рудкою, 35 для
проведення слідчих дій. При цьому
зобов'язано прокуратуру
Тернопільського району Тернопільської
області повідомити господарський суд
про результат проведеного
розслідування та повернути матеріали
справи №9/10/5022-196/2011 на адресу
господарського суду Тернопільської
області.

26 березня 2014р. матеріали справи
№9/10/5022-196/2012 повернуто в господарський
суд Тернопільської області відповідно
до супровідного листа від 25.03.2014р. №7/23.11
підписаного першим заступником
начальника Тернопільського РВ УМВС У в
Тернопільській області підполковником
міліції Салюк Б.О.

Із змісту п.п. 3,11 ст. 65 ГПК України з
метою забезпечення правильного і
своєчасного вирішення господарського
спору суддя вчиняє в необхідних
випадках серед іншого такі дії по
підготовці справи до розгляду: -
викликає представників сторін (якщо
сторони знаходяться у тому ж
населеному пункті, що й господарський
суд) для уточнення обставин справи і
з'ясовує, які матеріали може бути
подано додатково; вчиняє інші дії,
спрямовані на забезпечення
правильного і своєчасного розгляду
справи.

Враховуючи наведене судом в порядку ст.
65 ГПК України з метою підготовки справи
до розгляду та вирішення питання про
поновлення провадження у справі
№9/10/5022-196/2012 неодноразово призначались
попередні судові засідання, зокрема, на
22 квітня 2014 р. о 11 год. 00 хв., на 06 травня
2014 р. о 16 год. 00 хв., на 19 травня 2014 р. о 15
год. 00 хв., на 02 червня 2014 р. о 12 год. 00 хв.,
на 16 червня 2014 р. о 12 год. 00 хв. та на 24
червня 2014 р. о 12 год. 00 хв.

До судового засідання через канцелярію
суду надійшов лист від 09.04.2014р. №7/2753 (вх.
№8142 від 14.04.2014р.), відповідно до якого
прокуратура Тернопільської області
повідомила, що по досудовому
розслідуванні кримінального
провадження №0000007 відомості про
яке внесено до Єдиного реєстру
досудових розслідувань 22.01.2013р. було
проведено ряд слідчих дій та
процесуальних рішень, а саме, проведені
допити основних свідків у
кримінальному провадженні та
пайовиків, проведено ревізію та
судово-бухгалтерську експертизу. На
даному етапі досудового розслідування
планується проведення інших слідчих
дій з метою прийняття законного
рішення у даному кримінальному
провадженні. В подальшому про хід
розслідування вище вказаного
кримінального провадження буде
додатково повідомлено.

Одночасно слід зазначити, що
представники сторін неодноразово не
з'являлись у призначені судом
попередні судові засідання, на яких
судом мало б вирішуватись ряд
процесуальних дій, зокрема, і питання
щодо поновлення провадження у справі.

Реагуючи на їх неявку суд в ухвалі від
16.06.2014р., призначаючи засідання на
24.06.2014р., серед іншого, звертав увагу
сторін на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, кожен при вирішенні судом
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на судовий розгляд
упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66- 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
України").

Відповідно до Листа Верховного
Суду України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 року №1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд. Всі ці обставини слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справі є порушенням
прав, гарантованих пунктом 1 статті 6
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, а збільшення кількості
звернень до Європейського суду з прав
людини не лише погіршує імідж нашої
держави на міжнародному рівні, але й
призводить до значних втрат державного
бюджету.

Слід зазначити, що справа №9/10/5022-196/2012
слухається судом протягом тривалого
періоду часу, у зв'язку з неодноразовим
її зупиненням для проведення
експертизи та перевірки
правоохоронними органами.

Таким чином, з врахуванням
неодноразового зупинення провадження
у справі та його поновлення, а також
продовження строку розгляду справи
судом на 15-ть днів, в силу ст.ст. 51,52,69,79
ГПК України після поновлення
провадження у справі залишається лише
один день строку для завершення її
розгляду та прийняття відповідного
рішення у справі. У зв'язку з скороченим
строком, що залишився для розгляду
справи, явка представників сторін та
третьої особи у судове засідання у
якому вказана справа буде поновлена є
об'єктивно необхідною для дотримання
та реалізації сторонами та третьою
особою їх прав та обов'язків!

При цьому, після повернення справи
№9/10/5022-196/2012 з правоохоронних органів
судом, в порядку ст. 65 ГПК України, уже
неодноразово призначались засідання з
метою вирішення питання про поновлення
провадження у справі та розгляду
справи в судовому засіданні по суті.

Проте, сторони зловживаючи вказаним
правом неодноразово не з'являються у
судові засідання. Так, у останнє судове
засідання 16.06.2014р. не з'явився будь-хто
із представників сторін та третьої
особи у справі !!!

Вказане призводить до постійного
відкладення розгляду питання про
поновлення провадження у справі і
таким чином затягування загального
строку вирішення спору в даному
випадку.

А тому суд, наголошував сторонам та
третій особі в ухвалі, що у випадку і
подальшого ігнорування сторонами
вимог суду щодо забезпечення своїх
представників у судове засідання та
неподання від сторін своїх додаткових
письмових пояснень, заперечень,
доказів, тощо, суд змушений буде
поновити провадження у справі та
розглянути такий спір у даному
засіданні по суті за наявними
матеріалами із прийняттям у справі
кінцевого процесуального документа за
відсутності у такому засіданні
представників сторін та третьої
особи!!!

Також, суд звертав увагу сторін на те,
що із змісту п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 4-3, 32, 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Доказами у справі є будь - які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

При цьому у судове засідання 24.06.2014р.
прибули лише уповноважені
представники прокуратури та
відповідача, тоді як, представник
відповідача та третьої особи у судове
засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України
господарський суд поновлює
провадження у справі після усунення
обставин, що зумовили його зупинення.

Враховуючи зазначене у сукупності, суд
24 червня 2014 року поновив провадження у
справі №9/10/5022-196/2012 та перейшов до
розгляду справи у даному судовому
засіданні.

Одночасно, розглянувши та оцінивши у
судовому засіданні лист прокуратури
від 22.04.2014р. №64-1896 вих14 (№8469 від 22.40.2014р.)
за підписом прокурора району радника
юстиції Шокало А., судом встановлено
наступне.

У поданому листі прокурор зазначає, що
відповідно до вимог ст. 121
Конституції України на органи
прокуратури покладається
представництво інтересів громадян і
держави в судах.

Органами прокуратури на підставі вимог
ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру"
та п.7 наказу Генерального прокурора
України №6 гн від 28.11.2012 "Про
організацію роботи органів
прокуратури щодо представництва
інтересів громадянина або держави в
суді та їх захисту при виконанні
судових рішень" застосовуються надані
законом повноваження щодо участі за
своєю ініціативою у розгляді будь-якої
справи в суді та вступу у справу, якщо
цього вимагає захист прав і законних
інтересів громадян або держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.29
Господарського процесуального кодексу
України та ст.35 Закону України "Про
прокуратуру" прокурор може вступити у
справу в будь-якій стадії процесу, якщо
цього вимагає захист конституційних
прав громадян, інтересів держави та
суспільства, і зобов'язаний своєчасно
вжити передбачених законом заходів до
усунення порушень закону.

У зв'язку із наведеним, 22 квітня 2014р.
прокуратура Тернопільського району
звернулась до господарського суду
Тернопільської області з
повідомленням про вступ у розгляд
справи №9/10/5022-196/2011 прокурора в порядку
представництва інтересів держави на
стороні позивача - Великоберезовицької
селищної ради.

Своє рішення щодо вступу у справу
мотивує незаконною передачою ПП "Онікс"
майна, яке належить територіальній
громаді. Так, вказує, що згідно
протоколу та додатку до передавального
балансу до акту передачі основних
засобів включено дороги с.В.Гаї,
с.Кипячка та с.Петриків, які не
підлягають паюванню та повинні
перебувати у власності територіальних
громад в особі органу місцевого
самоврядування, яким виступає позивач
у даній справі, оскільки це дороги між
населеними пунктами.

Крім того зазначає, що прокуратурою
Тернопільського району здійснюється
процесуальне керівництво у досудовому
розслідуванні кримінального
провадження №0000007 за ч.5 ст.191,ч.1
ст.358 та ч.1 ст.366 КК України за фактом
підроблення посадовими особами ПП
"Онікс" протоколу загальних зборів
членів ТВ "Поділля" від 31.10.2007р. та
привласнення таким чином майна ТВ
"Поділля".

Відповідно до частини першої статті 29
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК) прокурор бере
участь у розгляді справ за його
позовами, а також може вступати за
своєю ініціативою у справу, порушену за
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави. З
метою вступу у справу прокурор може
подати апеляційну, касаційну скаргу,
заяву про перегляд судових рішень
господарських судів, заяву про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами або повідомити суд і взяти
участь у розгляді справи, порушеної за
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду.

Поняття "прокурор" визначене у статті 56
Закону України "Про прокуратуру", а
права прокурора стосовно подання
позовної заяви (заяви) в порядку
господарського судочинства, внесення
апеляційної чи касаційної скарги на
судові рішення господарських судів,
заяви про перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами, заяви про
перегляд судового рішення Верховним
Судом України - статтею 37 названого
Закону.

Згідно з абзацом четвертим частини
першої статті 2 ГПК господарський суд
порушує справи за позовами прокурорів,
які звертаються до господарського суду
в інтересах держави. Частиною другою
згаданої статті передбачено, що у
позовній заяві прокурор самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах, за відсутності ж
такого органу або відсутності у нього
повноважень зазначає про це в позовній
заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (далі - Рішення Конституційного
Суду України) під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Розглянувши вказану заяву суд прийняв
її до розгляду та вважає, що
прокуратурою належним чином
обґрунтовано підстави вступу
прокурора у справу.

Таким чином, справа розглядається за
участі представника прокуратури
Тернопільського району.

Згідно ст. 52 ГПК України перебіг усіх
незакінчених процесуальних строків
зупиняється із зупиненням провадження
у справі. З дня поновлення провадження
перебіг процесуальних строків
продовжується.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 ГПК України у
випадках, коли останній день строку
припадає на неробочий день, днем
закінчення строку вважається перший
наступний за ним робочий день.

Таким чином, з врахуванням
неодноразового зупинення провадження
у справі та його поновлення, а також
того, що за клопотанням обох сторін, суд
двічі продовжував строк розгляду
справи судом на 15-ть днів, останнім днем
строку розгляду справи №9/10/5022-196/2011 в
силу ст.ст. 51,52,69,79 ГПК України є 24.06.2014р.

Представник прокуратури в судове
засідання 24.06.2014р. прибув, позовні
вимоги позивача підтримує в повній
мірі, зокрема, стверджує, що доказів
перебування на балансі ПП "Онікс", а
також, інших документів підтверджуючих
вищезазначене майно, немає.

Також стверджує, що згідно
протоколу та додатку до передавального
балансу до акту передачі основних
засобів включено дороги с.В.Гаї,
с.Кипячка та с.Петриків, які не
підлягають паюванню та повинні
перебувати у власності територіальних
громад, оскільки, це дороги між
населеними пунктами.

Наводить і інші підстави для
задоволення позову.

Позивач участі уповноваженого
представника в судовому засіданні
24.06.2014р. не забезпечив, додаткових
письмових пояснень, заперечень,
клопотань не надав, хоча про дату, час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином у
відповідності до ст. ст.65,77 ГПК України,
про що свідчать відмітки на
рекомендованих поштових повідомленнях
про вручення поштових відправлень -
ухвал суду.

Разом з тим, присутні в попередніх
засіданнях представники позовні
вимоги підтримали повною мірою з
підстав, викладених у позовній заяві
(вх.№0200(н) від 08.02.2011р. та поданих
пізніше додаткових письмових та усних
поясненнях.

Зокрема, у позовній заяві позивач
зазначав, що Тимчасовою контрольною
комісією, створеною з числа депутатів
Великоберезовицької селищної ради та
обраного її голови депутата Пелехатого
Я.О. з метою виконання Ухвали
апеляційного суду, було встановлено, що
до Передавального Акту від 31 жовтня 2007
року потрапило майно, яке не
розпайовувалось і не підлягало
передачі ПП «Онікс» як
Правонаступнику, про що освідчить
Додаток №1 - Розшифровка розділу
«Основні засоби» передавального Акту
від 31 жовтня 07 року передачі основних
засобів від Товариства власників
«Поділля» до приватного підприємства
Онікс» (Додаток№6).

Так, посилається на те, що в порушення
вимог Закону України "Про колективне
сільськогосподарське підприємство"
№2114 ХІІ від 14.02.21992, Постанови Кабінету
Міністрів України від 13 серпня 2003 року
№1253 в Передавальний баланс від 31
жовтня 2007 року було внесено наступні
об'єкти : №51 Дорога в с.В.Гаї - 19496,00 грн.;
№52 Дорога в с.Кипячка - 420105,00грн.; №53
Дорога в с.Петриків - 68032,00 грн.; №54
Дорога центральна до Адмінбудинку -
19039,00 грн.; №147 Теплотраса в
с.В.Березовиця - 7460,00 грн. Зазначені
об'єкти на думку позивача повинні бути
передані у комунальну власність
району, а саме Великоберезовицькій
селищній раді, як балансоутримувачу.
Також стверджує, що представлені,
згідно клопотання (вх. №10679(н) від
28.03.2011р.) докази переконливо свідчать,
що у ТВ "Поділля" та його
правонаступника ПП "Онікс" немає
жодного метра землі, на яких би
обліковувались дороги, тому перелічені
в позові дороги потрапили до
передавального акту від 31.10.2007р.
безпідставно і незаконно. Крім того, в
підтвердження того, що земельні
ділянки (представлені в документах),
які знаходяться під дорогами в процесі
роздержавлення були передані на
баланси селищних рад Агрофірмою
"Поділля" з дотриманням всіх вимог
чинного Законодавства, долучив
клопотанням (вх.№11520 від 19 квітня 2011р.)
до матеріалів справи : Висновок
головного державного інспектора по
використанню і охороні земель
Тернопільського району по проекту
роздержавлення і приватизації земель
Агрофірми "Поділля" та Експлікацію
земельних угідь колективної та
державної власності Агрофірми
"Поділля" (з додатками по селищним
радам). А так як, земельна ділянка під
шляхами, яка обліковувалась в
Агрофірмі "Поділля" була передана
Великоберезовицькій селищній раді - 22,4
га, Великогаївській сільській раді - 7,5
га, Петриківській сільській раді - 9,2 га,
то позивач переконаний в тому, що
дороги зазначені в Акті
прийому-передачі від 31 жовтня 2007 року
ніколи не знаходились на обліку у ТВ
"Поділля" і ніяким чином не могли
попасти до правонаступника ПП "Онікс".

Також вважає, що у відповідності
до Порядку оформлення
правонаступництва за зобов'язаннями
реорганізованих колективних
сільськогосподарських підприємств
(Затверджено Наказом Міністерства
аграрної політики України від 14
березня 2001 року №63, Зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 04 квітня
2001 року №306/5497), майно соціальної сфери
та майно яке підлягало розпаюванню
передавалось на баланс
правонаступників з метою подальшої
передачі в комунальну власність або на
інші дії, що передбачались
Законодавством.

Крім того, вважає, що представлені
в матеріалах справи рішення
Тернопільської райради переконливо
свідчать про залучення коштів на
будівництво вказаних доріг за рахунок
підприємств району і області, як і
об'єми місцевих будматеріалів
призначених для будівництва цих доріг.

В процесі розгляду справи, позивач
звертався до суду із клопотанням від
11.12.2012р. про призначення
почеркознавчої експертизи та
повідомлення про злочин від 10.12.2012р.
стверджуючи, що 30 та 31 жовтня 2007р. було
сфальсифіковано проведення загальних
зборів пайовиків "ТВ Поділля".

Також зазначав, що існує щонайменше три
варіанти протоколів зборів пайовиків
"ТВ Поділля", які різняться в свою чергу
проставленими на них підписами.

Зокрема, першим протоколом позивач
вважав протокол загальних зборів ТВ
"Поділля" від 31.10.2007р. (оригінал якого
вилучений слідчим Тернопільського РВ
УМВСУ в процесі виїмки) і який був
наданий Державному реєстратору для
зняття з реєстрації товариства
власників "Поділля", яке знято з
реєстрації згідно поданих документів
головою ліквідаційної комісії Сидором
Андрієм Омеляновичем, на якому
відсутні підписи щодо ознайомлення з
протоколом, а у самому протоколі не
вказано, що кожен його аркуш на
зворотній стороні підписаний кожним із
"учасників" зборів.

Другим, позивач вважав протокол
загальних зборів ТВ "Поділля" від
31.10.2007р., який був поданий приватним
підприємством "Онікс" до
Тернопільського міськрайсуду при
розгляді справи №2/494/10 (суддя Костів
О.З). У протоколі, як стверджує позивач
видно різницю між підписами зробленими
ОСОБА_7, а підписи всіх інших "учасників"
зборів не відповідають їх справжнім
підписам. Це за твердженням позивача
вбачається на підписах ОСОБА_13 та
ОСОБА_14 у порівнянні з іншими підписами
на протоколах підписаних: ОСОБА_14 -
протокол від 30.10.2007р. та ОСОБА_13 -
протокол від 31.10.2007р.

Третій протокол загальних зборів
ТВ "Поділля" від 31.10.2007р., знаходиться у
ОСОБА_4, засновника і директора
приватного підприємства "Онікс", який
надавався ним в межах кримінальної
справи для проведення почеркознавчої
експертизи, на якому чітко
просліджується ідентичність усіх
підписів, що дає можливість вважати
підписи такими, які змонтовані за
допомогою комп'ютерної техніки.

При цьому позивачем було долучено
копії зазначених вище протоколів.

Одночасно, позивач стверджує, що
висновком спеціаліста від 15.06.2010р.
№14/86/10 при проведенні почеркознавчої
експертизи Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при УМВС України в Тернопільській
області підтверджено, що підпис
належить ОСОБА_7 Однак, позивач вважає,
що всі підписи про ознайомлення з
протоколом зборів здійснено однією
особою а тому, на його думку,
спеціалісти НДЕКЦ зробили висновок
необґрунтовано та виникає сумнів чи
для дослідження надавався оригінал
протоколу, у зв'язку з чим, не вважає, що
даний висновок може бути взятий за
основу, як доказ.

Враховуючи вищезазначене просив
призначити експертизу щодо з'ясування
ким здійснено підпис на аркушах
протоколу ОСОБА_7 та інших "учасників"
зборів, та поставити на розгляд
експерту ряд питань.

Ухвалою від 17 грудня 2012 року суд,
розглянувши зазначене клопотання у
призначенні експертизи відмовив у
зв'язку з відмовою оплачувати таку
сторонами, зокрема, і позивачем за
відсутності у нього таких коштів.

Одночасно, з метою встановлення факту
підробки (фальсифікації) протоколу
загальних зборів членів товариства
власників "Поділля" від 31 (30) жовтня
2007року, а також, виявлення та
притягнення до відповідальності
посадових осіб винних у підробці,
втраті чи знищенні документів і
відповідно встановлення можливих
правопорушень з боку відповідальних
посадових осіб ПП "Онікс" передбачених
ст.ст. 364,364-1,365,365-1,366 Кримінального
кодексу України, у відповідності до
ст.ст.79,90 ГПК України судом провадження
у справі було зупинено, а матеріали
справи надіслано до слідчих органів -
Прокуратури Тернопільського району
Тернопільської області.

При цьому, на момент розгляду даної
справи у судовому засіданні 24.06.2014р., до
суду не надійшло ні від сторін ні від
прокуратури відомостей про завершення
досудового розслідування
кримінального провадження №0000007
відомості про яке внесено до Єдиного
реєстру досудових розслідувань 22.01.2013р.
та прийняття у ньому процесуальних
рішень.

Позивачем неодноразово під час
розгляду справи після переходу суду до
її розгляду по суті у судовому
засіданні 10.03.2011р. подавались суду
різного роду заяви пояснення та
клопотання, які за своїм змістом в
основному були спрямовані на зміну
підстави позовних вимог, так як, у них
позивачем змінювались обставини на
яких первинно ґрунтувались позовні
вимоги позивача і з якими суд перейшов
до розгляду справи по суті.

Враховуючи зазначене, суд залишив
вказані заяви позивача без розгляду і
приєднав їх до матеріалів справи.

Уповноважений представник відповідача
- ПП "Онікс" в судовому засіданні
24.06.2014р. до оголошення перерви був
присутній, позовні вимоги не визнавав,
проти доводів представників позивача
заперечував повністю, вважаючи їх
безпідставними та необґрунтованими.

Зокрема, у відзивах на позов та своїх
заперечення відповідач серед іншого
стверджував таке.

Загальними зборами товариства
власників "Поділля" у відповідності до
Статуту (розділ 13, п.13.1) прийнято
рішення про припинення юридичної особи
шляхом приєднання його до приватного
підприємства "Онікс" та проведено всі
заходи, передбачені Законом України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" щодо
Державної реєстрації факту припинення
ТВ "Поділля" як юридичної особи що
припинила свою діяльність внаслідок
цілковитого приєднання до ПП "Онікс".
Стверджує, що на загальних зборах
затверджено передавальний баланс ТВ
"Поділля", що складений станом на
31.10.2007р., попереднім інвентаризайціним
актом ідентифіковано всі активи та на
основі Акту передачі від 21 січня 2008
року передано все майно із балансу ТВ
"Поділля" на баланс підприємства
правонаступника. Таким чином, ПП
"Онікс" після підписання
передавального балансу стає
правонаступником усіх без винятку
прав та зобов'язань майнових,
корпоративних, податкових у
відповідності до статей балансу
припиненого ТВ "Поділля", що
відображено станом на 31.10.2007року
(п.2.3.протоколу). Зокрема, підприємство
не є виключно правонаступником
пайового фонду і майно, яке не
підлягало передачі ПП "Онікс" не
потрапило на баланс, а згідно закону
передано по Акту передачі та
зараховано на баланс юридичної особи.
Припинення права на власність могло
відбутися виключно за рішенням
загальних зборів ТВ "Поділля", проте
Зборами членів ТВ "Поділля" не
приймалося жодного рішення щодо
добровільної відмови від власності.

Стосовно спірних доріг, в судових
засіданнях, стверджував, що вони є
внутрішньогосподарськими та
збудованими за рахунок вільних коштів
підприємства, господарським способом.
Крім того, зазначені дороги не є
дорогами загального користування, так
як, не перебувають на балансі служби
автомобільних доріг Тернопільської
області (лист №11-3/288 від 14.03.2011р. Служби
автомобільних доріг Тернопільської
області, лист №01/47 від 28.03.2011 року філії
"Тернопільський райавтодор"). Зазначені
дороги були власністю ТВ "Поділля", які
передані на баланс ПП "Онікс" та
збудовані господарським способом за
рахунок польових доріг для
внутрішньогосподарського
використання (витяги з форми 6ЗЕМ 2000-2010
років) перебувають за межами земель
територіальної громади. Стверджує,
також, що усі дороги у відповідності до
Проекту роздержавлення та додатками до
нього "Коректування планового
матеріалу зйомки минулих років земель,
що знаходяться на території сільських
рад" обліковуються в цих документах за
колективним с/г підприємством
Агрофірмою "Поділля" з підтвердженням
конкретних контурів та обліковуються у
розділі "Шляхи та прогони".

У зв'язку із зазначеним відповідач
звертався до господарського суду з
клопотанням (вих. №40 від 13.04.2011р., вх.
№11324 від 14.04.2011р.), про призначення
будівельно - технічної експертизи, на
розгляд якої просив поставити ряд
запитань, а саме :

1. Ким здійснювався проект будівництва
і за які кошти будувалися спірні
дороги, теплотраса - на с.Кипячка, на
с.В.Гаї, на с.Петриків, центральна
дорога до адмінбудинку, теплотраса в
с.В.Березовиця, що перебувають на
балансі ПП "Онікс" і, які передані від ТВ
"Поділля", що приєдналися до
правонаступника ?

2. Які технологічні процеси
виконувалися при будівництві цих доріг
та чи відповідають вони технології
будівництва доріг загального
користування ?

3. До якої категорії відносяться спірні
дороги ?

4. Чи підтверджують рішення виконавчого
комітету Тернопільської районної ради
народних депутатів в Тернопільській
області №190 від 21 квітня 1981 року, №196
від 21 квітня 1981 року та №234 від 19 травня
1981 року факт використання коштів із
районного бюджету на будівництво
спірних доріг?

Ухвалою від 19 квітня 2011р. від 23.06.2011р. та
від 25.07.2011р. судом призначено у справі
№9/10/5022-196/2011 комплексну судову земельно
- будівельно-технічну експертизу, на
розгляд якої поставлено наступні
питання:

Чи знаходяться спірні дороги:
дорога в с.В.Гаї, дорога в с. Кипячка,
дорога в с. Петриків, Центральна дорога
до адмінбудинку, а також Теплотраса в
с.В.Березовиця, які увійшли до
передавального акту (№№
51,52,53,54,147(додаток № 1) затвердженого
загальними зборами членів ТВ "Поділля"
від 31.10.2007р., повністю в межах виключно
земель Великоберезовицької селищної
ради?

До якої категорії відносяться
спірні дороги, які увійшли до
передавального акту (№№51,52,53,54(додаток
№ 1) затвердженого загальними зборами
членів ТВ "Поділля" від 31.10.2007р., це
дороги: загальнодержавного
користування, дороги загального
користування в межах територіальної
громади (відповідної ради),
внутрішньогосподарські дороги, якими
користується виключно підприємство -
ПП "Онікс" чи дороги іншої категорії ?

Чи використовуються зазначені
спірні дороги в даний час іншими
юридичними особами, організаціями,
установами, підприємствами, а не тільки
ПП "Онікс"?

Ким здійснювався проект
будівництва і за які кошти будувалися
спірні дороги: дорога в с.В.Гаї, дорога в
с. Кипячка, дорога в с. Петриків,
Центральна дорога до адмінбудинку, а
також Теплотраса с. В.Березовиця, які
увійшли до передавального акту (№№
51,52,53,54,147(додаток № 1) затвердженого
загальними зборами членів ТВ "Поділля"
від 31.10.2007р.?

Які технологічні процеси
виконувалися при будівництві спірних
доріг, які увійшли до передавального
акту (№№ 51,52,53,54 (додаток № 1)
затвердженого загальними зборами
членів ТВ "Поділля" від 31.10.2007р. та чи
відповідають вони технології
будівництва доріг загального
користування чи іншій технології?

Чи є спірні дороги: дорога в
с.В.Гаї, дорога в с. Кипячка, дорога в с.
Петриків, центральна дорога до
адмінбудинку та теплотраса с.
В.Березовиця, які увійшли до
передавального акту (№№
51,52,53,54,147(додаток № 1) затвердженого
загальними зборами членів ТВ "Поділля"
від 31.10.2007р. дорогами, які
обліковувались на балансі Агрофірми
"Поділля" та передані ТВ "Поділля" та ПП
"Онікс" як його правонаступникам?

Чи передавались під інвентарні
об'єкти доріг будь-які земельні площі
до ТВ "Поділля" від Агрофірми "Поділля"?

Відповідно до експертного висновку №
7736/7737 судової будівельно-технічної
експертизи за матеріалами
господарської справи № 9/10/5022-196/2011
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз
Волинського відділення складеного
17.09.2012р. м. Луцьк судовим експертом
Труновою Н.Д. по поставлених на
експертизу питаннях зроблено наступні
висновки.

По першому питанню:

З проведеного дослідження встановлено,
що дорога в с. В.Гаї, дорога в с. Кипячка,
дорога в с. Петриків, Центральна дорога
до адмінбудинку, які увійшли до
передавального акту (№№ 51,52,53,54
(додаток №1), затвердженого загальними
зборами членів ТВ "Поділля" від 31.10.2007р.,
знаходяться в межах земель
Великоберезовицької селищної ради
Тернопільського району Тернопільської
області. А теплотрасу в с. Березовиця
через відсутність плану
інженерних мереж та
проектно-кошторисної документації
ідентифікувати не було можливості.

По другому питанню:

Згідно державних будівельних норм
України (ДБН 360-92** «Планування і
забудова міських і сільських
поселень») слідує, що спірні дороги, які
увійшли до передавального акту (№№ 51,
52, 53, 54 (додаток №1), затвердженого
загальними зборами членів ТВ «Поділля»
від 31.10.2007р., є дорогами господарського
призначення.

По третьому питанню:

При дослідженні даного питання було
встановлено, що зазначені спірні
дороги використовуються в даний час не
тільки ПП «Онікс», але і іншими
юридичними особами, організаціями,
установами, підприємствами.

По четвертому питанню:

Через відсутність
проектно-кошторисної документації на
будівництво спірних доріг та
теплотраси, актів приймання виконаних
підрядних робіт, технічних паспортів
на дороги, державних актів на введення
об'єктів в експлуатацію, встановити хто
був замовником та підрядником
будівництва, ким виготовлялась
проектно-кошторисна документація та за
які кошти будувались спірні дороги та
теплотраса, що увійшли до
передавального акту (№№ 51, 52, 53, 54, 147
(додаток №1), затвердженого загальними
зборами членів ТВ «Поділля» від
31.10.2007р., на даний час немає можливості.

По п'ятому питанню:

Через відсутність
проектно-кошторисної документації на
будівництво спірних доріг, актів
приймання виконаних підрядних робіт,
технічних паспортів на дороги,
державних актів на введення об'єктів в
експлуатацію, встановити, які
технологічні процеси виконувалися при
будівництві доріг та чи відповідають
вони технології будівництва доріг, що
увійшли до передавального акту (№№ 51,
52, 53, 54 (додаток №1), затвердженого
загальними зборами членів ТВ «Поділля»
від 31.10.2007р., на даний час немає
можливості.

По шостому питанню:

Дослідження даного питання не
входить в компетенцію експерта
будівельника.

По сьомому питанню

Дослідження даного питання не
входить в компетенцію експерта
будівельника.

Також, в процесі розгляду спору,
представник відповідача подав заяву
№25 від 25.02.2011р. (вх.№9704(н) від 28.02.2011р.)
про пропущення Великоберезовицькою
селищною радою загальної позовної
давності встановленої ст.257 ЦК України.
При цьому, представник посилається на
те, що в бюлетені Державної реєстрації
від 14 листопада 2007 року розділ 1.6.
"Прийняття засновниками "учасниками",
уповноваженим органом рішення щодо
припинення юридичної особи" на
сторінці 275 бюлетеня розміщено
оголошення № 16945 про припинення
товариства власників "Поділля", про що
внесено запис в Державний реєстр
02.11.2007р., а також приватним
підприємством "Онікс" направлявся лист
№26 від 10.07.2008р. додатком до якого був
Передавальний Акт та додаток №1 до
Передавального Акту "розшифровка
розділу основні засоби", а також на лист
приватному підприємству "Онікс"
селищною радою надавалася довідка №2161
від 03.06.2008р., також, надавався витяг з
державного реєстру щодо факту
припинення юридичної особи.

А тому, зазначає, що селищній раді було
відомо про факт припинення з бюлетеня
Державної реєстрації від 14 листопада
2007 року, а значить було надано
можливість звернутися з позовною
заявою у встановлений законом термін,
що на його думку, не було зроблено, а
відтак пропущено строк загальної
позовної давності.

З огляду на зазначені обставини,
просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному об'ємі.

Третя особа участі уповноваженого
представника в судовому засіданні
24.06.2014р. не забезпечила, витребуваних
судом матеріалів не подала, причини
неявки суду не повідомила, клопотань
про відкладення розгляду справи не
заявила, хоча про дату, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином в порядку ст. 65,77 ГПК України.

Разом з цим, присутній у попередніх
судових засіданнях представник
третьої особи позовні вимоги позивача
підтримував та зазначав, що в порушення
Постанови КМУ №1253 від 13.08.2003року, ПП
«Онікс», безпідставно отримано з
порушенням чинного законодавства
майно, яке входило в акт розрахунку
уточненого пайового фонду ТВ «Поділля»
від 23 березня 2001 року та яке повинно
знаходитись на балансі
Велиберезовицької селищної ради.

Враховуючи зазначене вище, беручи до
уваги строки розгляду спору
встановлені ст. 69 ГПК України та те, що
представники сторін були повідомлені
належним чином про розгляд справи, а
явка представників сторін не
визнавалась судом обов'язковою, брати
участь у судовому засіданні є правом
сторони, передбаченим ст. 22 ГПК України,
доказів у справі є достатньо для
вирішення спору по суті, суд розглядає
спір без участі у даному судовому
засіданні представників позивача та
третьої особи за наявними в справі
матеріалами відповідно до ст.75 ГПК
України.

Розглянувши та оцінивши матеріали
справи, обґрунтування своїх позовних
вимог прокурором та позивачем, їх
підтримку зі сторони третьої особи та
заперечення на них відповідача, а також
подані ними докази у сукупності суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України та п. 2 ст. 20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом свої
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України
господарський суд порушує провадження
у справі за позовами, зокрема
підприємств і організацій, які
звертаються до суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Із змісту п.п.1,2,8 Постанови Пленуму ВГСУ
від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення"
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого:

- чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин
сторін, виходячи з фактів, установлених
у процесі розгляду справи, та яка
правова норма підлягає застосуванню
для вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4 ГПК господарський суд у
прийнятті судового рішення керується
(та відповідно зазначає у ньому) не лише
тими законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

У разі необхідності в мотивувальній
частині рішення суд може зазначити про
урахування ним:

- рішення Конституційного Суду України
про офіційне тлумачення Конституції та
законів України, які підлягають
застосуванню в даній справі, а також
рішення про відповідність Основному
Закону України нормативно-правових
актів, зазначених у пункті 1 частини
першої статті 150 Конституції України,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги або заперечення;

- прийнятих відповідно до Конституції
України і Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" Постанов
Пленуму Вищого господарського суду
України;

- рішення Верховного Суду України,
прийнятого за наслідками розгляду
заяви про перегляд судових рішень
господарських судів з підстав,
передбачених статтею 111-16 ГПК.

Із змісту Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
№ 10 "Про деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським судам"
з огляду на приписи частини третьої
статті 22 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", згідно з
якими місцеві господарські суди
розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12
ГПК господарські суди розглядають
справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1 ГПК,
а правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер .

У вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з
визначень, наведених у статті 3
Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України,
іншими актами господарського і
цивільного законодавства, і, по-друге,
спору про право, що виникає з
відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення спору
господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору
судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на
загальних підставах вирішують усі
спори між суб'єктами господарської
діяльності.

Із змісту Роз'яснення ВАСУ від 26.01.2000 №
02-5/35 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів" згідно зі статтю 12
ГПК господарським судам підвідомчі
спори про визнання недійсними актів з
підстав, зазначених у законодавстві.

Господарські суди розглядають на
загальних підставах справи у спорах
про визнання недійсними актів,
прийнятих (виданих) іншими, крім
державних, органами, у тому числі актів
органів господарських товариств,
громадських організацій тощо, які
відповідно до закону чи установчих
документів мають обов'язковий
характер. Оскільки відповідний орган
не є юридичною особою, стороною у спорі
може бути підприємство чи організація,
яка здійснює свої права і бере на себе
обов'язки через цей орган (наприклад,
відповідачем у спорі про визнання
недійсним рішення загальних зборів чи
виборного органу підприємства має бути
це підприємство).

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативні і такі,
що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Що ж до актів
ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

Форми, найменування і порядок
прийняття актів державними чи іншими
органами (далі - акти) залежать від
місця даного органу в системі
відповідних органів та його
компетенції і регламентуються
Конституцією України ( 254к/96-ВР ),
відповідними законами України та
положенням (статутом) про такий орган.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Чинним законодавством України не
передбачено винятків щодо
застосування позовної давності до
вимог про визнання актів недійсними як
форми захисту цивільних прав. Тому до
таких позовів застосовується
загальний строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
січня 1993 року було зареєстровано
колективне сільськогосподарське
підприємство агрофірма Поділля -
(Статут КСП агрофірми Поділля).
Рішенням Тернопільської районної ради
народних депутатів від 31.08.1995 року
створеному підприємству передано 1750,6
гектарів землі (Державний акт на право
колективної власності на землю №48 від
17 вересня 1995 року, серія ТР №-0095).

30.01.1996 року на загальних зборах КСП
агрофірми «Поділля» було прийнято
рішення про реорганізацію підприємств
та перетворення його у «Товариство
власників земельних та майнових паїв».
Розпорядженням голови Тернопільської
районної державної адміністрації №524
від 29 серпня 1996 року зареєстровано
Товариство власників «Поділля».

Тож, ТВ «Поділля», смт.Велика
Березовиця Тернопільського району,
Тернопільської області, згідно
Статуту, затвердженого Загальними
зборами членів агрофірми «Поділля»,
протоколом 32 від 30.01.1996р., є колективним
підприємством, котре створене
внаслідок реорганізації (зміни
організаційної форми) КСП «Агрофірма
«Поділля» і є його правонаступником.

Майно Товариства становлять основні і
оборотні кошти, а також інші цінності,
вартість яких відображається в
самостійному балансі Товариства. (п.5.1.
Статуту).

Майно Товариства відповідно до законів
України, Статуту Товариства та
укладених угод, належить йому на правах
власності або повного господарського
володіння, оренди. (п.5.2. Статуту).

31.10.2007р. відбулись загальні збори
членів товариства власників ТВ
«Поділля», на порядку денному яких було
розгляд наступних питань:

1. Про переобрання ліквідаційної
комісії товариства власників
«Поділля».

2. Про припинення товариства власників
«Поділля» шляхом приєднання до
юридичної особи - приватного
підприємства «Онікс».

3. Про заходи щодо проведення процедури
припинення ТВ «Поділля».

Як вбачається із змісту протоколу
загальних зборів членів товариства
власників «Поділля» від 31.10.2007р.
(первинно доданого позивачем до позову
як додаток) у ньому відображено, що
збори проводились за участю
уповноважених представників на
підставі належним чином завірених
доручень.

При цьому ОСОБА_7 доручили представляти
свої інтереси 39 осіб, що володіють
майновим паєм в розмірі 12.75% на суму 188518
грн., ОСОБА_4 доручили представляти свої
інтереси 178 осіб, що володіють майновим
паєм в розмірі 39.98% на суму 590784 грн.,
ОСОБА_13 доручили представляти свої
інтереси 76 осіб, що володіють майновим
паєм в розмірі 11.30% на суму 166991 грн.,
ОСОБА_14 доручили представляти свої
інтереси 124 особи, що володіють
майновим паєм в розмірі 20.40% на суму 301513
грн.

Таким чином, у протоколі зафіксовано,
що всього на даних загальних зборах
членів ТВ «Поділля» було представлено
пайовиків, згідно представництва по
дорученнях в кількості 417 осіб, які
володіють 84.43% статутного (пайового)
фонду, що згідно розділу 6-6.1 Статуту ТВ
«Поділля» надавало право приймати на
зборах усі рішення щодо усіх питань
діяльності товариства.

На загальних зборах, серед іншого, з
другого питання порядку денного: "Про
припинення товариства власників
"Поділля" шляхом приєднання до
юридичної особи - приватного
підприємства "Онікс" ()
було прийнято рішення про припинення
товариства власників «Поділля» шляхом
приєднання його до приватного
підприємства «Онікс» (рішення 2.1
зборів).

Також, з питання другого порядку
денного було прийнято рішення під № 2
(рішення. 2.2) затвердити передавальний
баланс ТВ "Поділля", складений станом на
31.10.2007р. Уповноважити від товариства
власників "Поділля" підписати його
голову ліквідаційної комісії та
головного бухгалтера.

Саме оскарження вказаного рішення з п.
2.2 зборів і стало предметом позовних
вимог позивача.

Крім того, з питання другого порядку
денного збори прийняли рішення під № 3
про визнання, що приватне
підприємство «Онікс» ()
після підписання передавального
балансу стає правонаступником усіх без
винятку прав та обов'язків майнових,
корпоративних, податкових у
відповідності до статей балансу
припиненого ТВ «Поділля», що
відображені станом на 31 жовтня 2007 року.

А також рішення під № 4, згідно якого
визнано, що приватне підприємство
«Онікс» є правонаступником земель, що
належать на праві колективної
власності ТВ «Поділля» згідно
«Державного Акту на право колективної
власності на землю», від 17 вересня 1995
року серія ТР № 0095 та земель державної
власності, які є в постійному
користуванні ТВ «Поділля».

При цьому про те, що ПП "Онікс" є
правонаступником ТВ "Поділля" було
зафіксовано у Статуті ПП «Онікс»,
затвердженого рішенням №1 власників ПП
«Онікс» від 22.01.2008р. зареєстрованого
28.01.2008р. за номером 3000550.

Так, згідно п.1.2. Статуту ПП «Онікс»
останнє є правонаступником усіх
майнових та немайнових прав і
зобов'язань приєднаного товариства
власників «Поділля», в тому числі, і
щодо виплати колишнім пайовикам
вартості майнових паїв, згідно наявних
у них сертифікатів.

У відповідності до вищевказаного
рішення від 31.10.2007р. ТВ «Поділля»
передало ПП «Онікс» активи,
зобов'язання та власний капітал, що
підтверджується передавальним актом
підписаним уповноваженою особою від
ТВ «Поділля» головою ліквідаційної
комісії ОСОБА_12, уповноваженою особою
від ПП «Поділля» Вілівчук Г.Я.,
затвердженим протоколом загальних
зборів членів ТВ «Поділля» від 31.10.2007р.
і їхні підписи на акті посвідчені
21.01.2008р. приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_17, про що
зроблено запис в реєстрі №411-413.

Одночасно, до передавального акту
28.01.2008р. головним бухгалтером ТВ
"Поділля" Г.Я. Вілівчук складено Додаток
№ 1 Розшифровка розділу "Основні
засоби" згідно якого вбачається, що у
нього були включені під № 51 Дорога с.
В.Гаї, під № 52, Дорога с. Кипячка, під №
53Дорога с. Петриків, під № 54 Дорога
центральна до адмінбудинку, під № 147
Теплотраса с. В.Березовиця.

Як вбачається із позовних матеріалів,
первинно у поданому позові підставою
позовних вимог було те, що позивачем -
Великоберезовицькою селищною радою
були виявлено під час роботи комісії
порушення, а саме те, що до
Передавального Акту від 31 жовтня 2007
року потрапило майно, яке не
розпайовувалось і не підлягало
передачі ПП «Онікс» як Правонаступнику
про що свідчить Додаток №1 -
Розшифровка розділу «Основні засоби»
передавального Акту від 31 жовтня 2007
року передачі основних засобів від
Товариства власників «Поділля» до
приватного підприємства «Онікс».

Зокрема у позові зазначалось, що в
даному випадку це дороги та
благоустрій цих об'єктів:

1. № 51 Дорога с. В.Гаї

2. № 52, Дорога с. Кипячка,

3. № 53Дорога с. Петриків,

4. № 54 Дорога центральна до
адмінбудинку,

5. № 147 Теплотраса с. В.Березовиця.

За твердженням позивача перелічені
об'єкти згідно вимог чинного
законодавства на момент прийняття
рішення про їх передачу повинні були
бути передані у комунальну власність
району, а саме Великоберезовицькій
селищній раді, як балансоутримувачу.

Крім того, у клопотання від 10.03.2011р. вх.
№ 100082(н) позивач доповнив свої позовні
вимоги новою підставою, а саме, що серед
присутніх на зборах не було жодних
членів ТВ "Поділля", так як, гр. ОСОБА_4
вийшов з членів ТВ "Поділля" 25.08.1998р. як
ті інші особи зазначені у протоколі.

Суд прийняв зазначене доповнення
підстав позову як належне і яке подане
до початку розгляду справи по суті.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК
України до початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Із змісту п. 3.11. Постанови Пленуму ВГСУ
від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" право позивача на
зміну предмета або підстави позову
може бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті та лише у суді першої інстанції
шляхом подання до суду відповідної
письмової заяви, яка за формою і
змістом має узгоджуватися із статтею 54
ГПК з доданням до неї документів,
зазначених у статті 57 названого
Кодексу. Невідповідність згаданої
заяви вимогам цих норм процесуального
права є підставою для її повернення з
підстав, передбачених частиною першою
статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави
позову, які відповідають вимогам
статей 54 і 57 ГПК, проте подані після
початку розгляду господарським судом
справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має
місце з того моменту, коли
господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання. При
цьому неявка у судове засідання сторін
або однієї з сторін, за умови, що їх
належним чином повідомлено про час і
місце цього засідання, не перешкоджає
такому переходові до розгляду позовних
вимог, якщо у господарського суду
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи, передбачені частиною
першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача. Одночасна зміна і
предмета, і підстав позову не
допускається.

При цьому слід зазначити, що суд у
судовому засіданні 10.03.2011р. з
урахуванням доповнення позовних вимог
позивача згідно клопотання від 10.03.2011р.
перейшов до розгляду справи по суті.
Вказана дія зафіксована у протоколі
судового засідання від 10.03.2011р. та
оголошувалась представникам сторін, що
були присутні у даних судових
засіданнях.

Таким чином, після 10.03.2011р. позивач не
вправі в силу приписів ГПК України був
змінювати предмет чи підставу своїх
позовних вимог.

Проте, позивачем неодноразово
подавались суду різного роду заяви
пояснення та клопотання, які за своїм
змістом були спрямовані на зміну
підстави позовних вимог так як у них
позивачем змінювались обставини на
яких первинно ґрунтувались позовні
вимоги позивача і з якими суд перейшов
до розгляду по суті.

Враховуючи зазначене, суд залишив
вказані заяви позивача без розгляду і
приєднав їх до матеріалів справи.

А тому, справа розглядається з підстав
наведених позивачем у первинно
поданому позові про те, що до
Передавального Акту від 31 жовтня 2007
року потрапило майно, яке не
розпайовувалось і не підлягало
передачі ПП «Онікс» як
Правонаступнику, а саме:

1. № 51 Дорога с. В.Гаї

2. № 52, Дорога с. Кипячка,

3. № 53Дорога с. Петриків,

4. № 54 Дорога центральна до
адмінбудинку,

5. № 147 Теплотраса с. В.Березовиця,

а також, що серед присутніх на зборах не
було жодних членів ТВ "Поділля" так як
гр. ОСОБА_4 вийшов з членів ТВ "Поділля"
25.08.1998р. як і інші особи зазначені у
протоколі.

Судом приймаються до уваги і інші
обставини, які подані позивачем
пізніше і, які доповнювали саме
наведені обставини при цьому не
змінюючи їх.

У свою чергу, предметом позову є
визнання п-ту 2.2 Рішення загальних
зборів членів товариства власників
"Поділля" від 31.10.2007 року не дійсним.

При цьому суд має за необхідне
зазначити наступне.

Позивач зазначає, що в порушення
законодавства в Передавальний баланс
від 31 жовтня 2007 року було внесено:

Залишкова вартість об'єктів соціальної
сфери - 180,1 тис. грн.;

Вартість об'єктів що не підлягають
паюванню - 606,8 тис. грн. (Додаток №7).

До майна яке не підлягало розпаюванню
входять крім об'єктів меліорації, також
об'єкти іншого призначення будівництво
які фінансувались за рахунок
державного, обласного або районних
бюджетів.

В даному випадку, це дороги та
благоустрій цих об'єктів:

№51 Дорога в с. В.Гаї - 19 496,00 грн.;

№52 Дорога в с. Кипячка - 420 105,00 грн.;

№53 Дорога в с. Петриків - 68 032,00 грн.;

№54 Дорога центральна до Адмінбудинку -
19 039,00 грн.;

№147 Теплотраса в с. В.Березовиця - 7 460,00
грн.

Перелічені об'єкти згідно вимог вище
зазначених нормативних документів
повинні були бути передані у
комунальну власність району, а саме
Великоберезовицькій селищній раді.

Порядок реорганізації на момент
прийняття рішення, що оскаржується
врегульовувався ст. Цивільним кодексом
України Господарським кодексом
України та законами України.

Згідно ст. 104 ЦК України юридична особа
припиняється в результаті
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації. У
разі реорганізації юридичних осіб
майно, права та обов'язки переходять до
правонаступників.

Відповідно до ст. 106 ЦК України Злиття,
приєднання, поділ та перетворення
юридичної особи здійснюються за
рішенням його учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, а у випадках,
передбачених законом, - за рішенням
суду або відповідних органів державної
влади.

Згідно ст. 107 ЦК України (в редакції
станом на момент проведення зборів та
складення передавального акту)
кредитор юридичної особи, що
припиняється, може вимагати від неї
припинення або дострокового виконання
зобов'язання. Після закінчення строку
для пред'явлення вимог кредиторами та
задоволення чи відхилення цих вимог
комісія з припинення юридичної особи
складає передавальний акт (у разі
злиття, приєднання або перетворення)
або розподільчий баланс (у разі поділу),
які мають містити положення про
правонаступництво щодо всіх
зобов'язань юридичної особи, що
припиняється, стосовно всіх її
кредиторів та боржників, включаючи
зобов'язання, які оспорюються
сторонами. Передавальний акт та
розподільчий баланс затверджуються
учасниками юридичної особи або
органом, який прийняв рішення про її
припинення. Нотаріально посвідчені
копії передавального акта та
розподільчого балансу передаються в
орган, який здійснює державну
реєстрацію, за місцем державної
реєстрації юридичної особи, що
припиняється, а також в орган, який
здійснює державну реєстрацію, за
місцем державної реєстрації юридичної
особи правонаступника. Порушення
положень частин другої та третьої цієї
статті є підставою для відмови у
внесенні до єдиного державного реєстру
запису про припинення юридичної особи
та державній реєстрації створюваних
юридичних осіб - правонаступників. Якщо
правонаступниками юридичної особи є
кілька юридичних осіб і точно
визначити правонаступника щодо
конкретних обов'язків юридичної особи,
що припинилася, неможливо, юридичні
особи - правонаступники несуть
солідарну відповідальність перед
кредиторами юридичної особи, що
припинилася.

Відповідно до ст. 59 ГК України (в
редакції станом на момент проведення
зборів та складення передавального
акту) припинення діяльності суб'єкта
господарювання здійснюється шляхом
його реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації -
за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням
інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників,
а у випадках, передбачених цим
Кодексом, - за рішенням суду. У разі
приєднання одного або кількох
суб'єктів господарювання до іншого
суб'єкта господарювання до цього
останнього переходять усі майнові
права та обов'язки приєднаних суб'єктів
господарювання.

Слід зазначити, що п.п. а) п. 1 Указу було
постановлено Кабінету Міністрів
України, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, обласним та
Севастопольській міській державним
адміністраціям здійснити
організаційні заходи щодо
реформування протягом грудня 1999 -
квітня 2000 року колективних
сільськогосподарських підприємств на
засадах приватної власності на землю
та майно шляхом:

забезпечення всім членам колективних
сільськогосподарських підприємств
права вільного виходу з цих
підприємств із земельними частками
(паями) і майновими паями та створення
на їх основі приватних
(приватно-орендних) підприємств,
селянських (фермерських) господарств,
господарських товариств,
сільськогосподарських кооперативів,
інших суб'єктів господарювання,
заснованих на приватній власності
(далі - приватні формування). Це право,
гарантоване частиною другою статті 14
Конституції України, не може бути
обмежено рішеннями загальних зборів
членів колективних
сільськогосподарських підприємств або
будь-якими іншими рішеннями;

сприяння керівникам і спеціалістам
колективних сільськогосподарських
підприємств, що реформуються, у
реорганізації зазначених підприємств
і створенні на їх базі приватних
формувань;

запровадження обов'язкового укладання
підприємствами, установами,
організаціями, які використовують
землю для сільськогосподарських
потреб, договорів оренди земельної
частки (паю), майнового паю з власниками
цих часток, паїв з виплатою орендної
плати у натуральній або грошовій
формах;

забезпечення встановлення сторонами
договору оренди земельної частки (паю)
розміру плати за її оренду на рівні не
менше одного відсотка визначеної
відповідно до законодавства вартості
орендованої земельної частки (паю);

збереження, по можливості, цілісності
господарського використання
приватними формуваннями землі та майна
колишніх колективних
сільськогосподарських підприємств на
основі оренди земельних часток (паїв) і
майнових паїв у групи власників цих
часток, паїв;

запровадження спрощеного порядку
реєстрації договорів оренди земельної
частки (паю) та майнового паю органами
місцевого самоврядування;

виділення єдиним масивом земельних
ділянок групі власників земельних
часток (паїв), яка звернулася із заявами
про відведення земельних ділянок в
натурі, з метою спільного використання
або надання в оренду цих ділянок;

забезпечення суворого додержання
встановленого порядку відведення в
натурі земельних ділянок власникам
земельних часток (паїв) у разі їх виходу
з колективних сільськогосподарських
підприємств;

зменшення вартості виготовлення
документів, необхідних для одержання
державного акта на право приватної
власності на землю, для осіб, що виявили
бажання одержати такий акт за плату, до
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян;

передачі окремих будівель, споруд,
техніки, робочої і продуктивної худоби,
птиці, знарядь праці тощо членам
колективних сільськогосподарських
підприємств - власникам земельних
часток (паїв), які подали в
установленому порядку заяву про
відведення земельної ділянки в натурі,
у рахунок погашення належних їм
майнових паїв;

Відповідно до п. 6 ст. 31 Закону України
"Про колективне сільськогосподарське
підприємство" об'єкти соціальної
сфери, житлового фонду, у тому числі
незавершеного будівництва, а також
внутрішньогосподарські меліоративні
системи підприємств, що не підлягали
паюванню в процесі реорганізації цих
підприємств та передані на баланс
підприємств-правонаступників,
підлягають безоплатній передачі до
комунальної власності в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно до п. 1 Постанови КМУ 13.08.2003 № 1253
"Про затвердження Порядку безоплатної
передачі у комунальну власність
об'єктів соціальної сфери, житлового
фонду, у тому числі незавершеного
будівництва, а також
внутрішньогосподарських
меліоративних систем колективних
сільськогосподарських підприємств, що
не підлягали паюванню в процесі
реорганізації цих підприємств та
передані на баланс
підприємств-правонаступників" цей
Порядок визначає механізм
безоплатної передачі у комунальну
власність об'єктів соціальної сфери,
житлового фонду, у тому числі
незавершеного будівництва, а також
внутрішньогосподарських
меліоративних систем колективних
сільськогосподарських підприємств, що
не підлягали паюванню в процесі
реорганізації цих підприємств та
передані на баланс
підприємств-правонаступників (далі -
об'єкти).

Відповідно до п. 2 цього порядку
об'єктами передачі згідно з ним є:

а) об'єкти соціальної сфери, житлового
фонду, у тому числі незавершеного
будівництва:

житлові будинки (разом із вбудованими
та прибудованими нежитловими
приміщеннями), житлові приміщення в
інших будівлях, що належали
колективним сільськогосподарським
підприємствам, та гуртожитки;

навчальні заклади (заклади дошкільної,
повної загальної середньої,
професійно-технічної освіти тощо);

заклади охорони здоров'я -
лікувально-профілактичні заклади,
фельдшерсько-акушерські пункти,
сільські лікарські амбулаторії тощо
(крім санаторіїв, профілакторіїв,
будинків відпочинку та аптек);

заклади культури - клуби, будинки
культури тощо (крім кінотеатрів);

заклади фізичної культури та спорту
(стадіони, спортивні зали, інші об'єкти
та споруди, призначені для занять
фізичною культурою і спортом);

заклади побутового обслуговування
(перукарні, лазні тощо);

зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-,
водопостачання та водовідведення, а
також інженерні будівлі та споруди,
призначені для обслуговування
об'єктів соціальної сфери, житлового
фонду (бойлерні, котельні,
каналізаційні та водопровідні споруди,
обладнання тощо);

сільські дороги;

б) внутрішньогосподарські
меліоративні системи -
внутрішньогосподарська меліоративна
мережа з об'єктами інженерної
інфраструктури, що не підлягали
паюванню в процесі реформування
колективних сільськогосподарських
підприємств.

Згідно п.п. 3-9 Порядку:

3. Рішення про передачу об'єктів
соціальної сфери та житлового фонду,
у тому числі незавершеного
будівництва, приймається відповідною
сільською, селищною, міською радою, а
внутрішньогосподарської
меліоративної системи, які передаються
у спільну власність територіальних
громад, - районною, якщо об'єкт
знаходиться в межах території району,
або обласною радою, якщо об'єкт
знаходиться в межах території двох і
більше районів.

4. Ініціаторами передачі об'єктів у
комунальну власність можуть бути
місцеві органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування,
підприємства-правонаступники, на
балансі яких перебувають об'єкти.

У разі коли ініціатором передачі
об'єктів у комунальну власність є
місцевий орган виконавчої влади, орган
місцевого самоврядування, пропозиція
погоджується з
підприємством-правонаступником.

Якщо ініціатором передачі об'єктів у
комунальну власність є
підприємство-правонаступник, орган
місцевого самоврядування у місячний
строк з дня її надходження розглядає
пропозицію і приймає рішення з цього
питання.

У пропозиції зазначається назва майна,
його місцезнаходження (для будівель і
споруд), найменування,
місцезнаходження
підприємства-правонаступника, на
балансі якого перебувають об'єкти.

5.Передача здійснюється за рішенням
комісії з питань передачі об'єктів у
комунальну власність (далі - комісія).

Утворює комісію і призначає її голову
виконавчий орган відповідної
сільської, селищної, міської ради, а
стосовно передачі
внутрішньогосподарських
меліоративних систем - відповідно
районна або обласна державна
адміністрація.

До складу комісії можуть входити
представники виконавчих органів
відповідної ради, місцевих органів
виконавчої влади, органів,
уповноважених управляти державним
майном, фінансових органів,
підприємств-правонаступників,
трудових колективів цих підприємств,
об'єкти яких підлягають передачі,
представники установ та організацій,
створених сільськогосподарськими
підприємствами на пайових засадах,
фізкультурно-спортивних товариств,
організацій з будівництва, ремонту та
утримання автомобільних шляхів у
сільській місцевості,
водогосподарських та інших
організацій.

У разі передачі у комунальну власність
об'єктів, що перебувають в оренді, у
тому числі внутрішньогосподарської
меліоративної мережі з об'єктами
інженерної інфраструктури, до складу
комісії можуть додатково включатися
представники орендодавця та орендаря
земельної ділянки, на якій розміщений
переданий в оренду об'єкт.

Технічний стан об'єкта визначає
комісія на підставі обстеження, а у
разі потреби - і висновків експерта, яка
встановлює відповідність фізичного
зносу даним бухгалтерського обліку.

Вартість об'єктів визначається за їх
балансовою вартістю, а об'єктів
незавершеного будівництва - відповідно
до законодавства з питань оцінки
об'єктів приватизації.

6. У разі недосягнення згоди між
сторонами, що передають і приймають
об'єкти, спільним рішенням цих сторін
може утворюватися тимчасова
узгоджувальна робоча група для
опрацювання взаємоприйнятних рішень
та визначення у разі потреби
додаткових умов передачі.

Додатковими умовами передачі можуть
передбачатися: розрахунок коштів на
утримання та ремонт об'єктів передачі;
відшкодування витрат, пов'язаних з
утриманням та охороною об'єктів;
відшкодування вартості об'єктів,
пов'язане з поліпшенням, зокрема
проведення добудови, ремонту тощо;
визначення розміру відшкодування у
разі заподіяння шкоди
підприємством-правонаступником, на
балансі якого перебували об'єкти тощо.

7. Передача оформляється актом
приймання-передачі за формою згідно з
додатком до цього Порядку. Акт
складається у чотирьох примірниках та
підписується головою і членами
комісії.

Право власності на об'єкт передачі
виникає з дати підписання акта
приймання-передачі.

8. До акта приймання-передачі об'єктів
додаються:

а) витяг з бухгалтерського балансу
підприємства, яке передає об'єкти,
складеного на останню звітну дату, про
перелік об'єктів передачі та їх
вартість;

б) проектно-кошторисна документація;
показники розрахунків з підрядними
будівельними організаціями та
постачальниками виробів, матеріалів і
обладнання; характеристика технічного
стану об'єктів; вартість виконаних
робіт, перелік непридатних для
використання чи експлуатації виробів,
конструкцій та матеріалів у разі
передачі об'єктів незавершеного
будівництва;

в) договори найму (оренди) нежитлових
приміщень;

г) дані інвентаризації на дату
реорганізації колективного
сільськогосподарського підприємства.

9. Орган місцевого самоврядування у
двотижневий строк з дня підписання
акта приймання-передачі повідомляє про
приймання-передачу об'єктів органи
державної статистики, державної
податкової служби, фінансові органи. У
цей же строк орган місцевого
самоврядування зобов'язаний закріпити
своїм рішенням зазначені об'єкти за
відповідним підприємством
(організацією) на праві повного
господарського відання (оперативного
управління).

Отже, із змісту наведених вище
законодавчих актів у них не містилось
заборони на передачу об'єктів
соціальної сфери, житлового фонду, у
тому числі незавершеного будівництва,
а також внутрішньогосподарських
меліоративних систем підприємств, що
не підлягали паюванню в процесі
реорганізації цих підприємств на
баланс підприємств-правонаступників.
А, навпаки, ними врегульовувались
питання, коли такі об'єкти були
передані на баланс
підприємств-правонаступників.

Таким чином, чинне законодавство, яке
діяло на момент виникнення спірних
правовідносин передбачало і
врегульовувало такі випадки, що
спростовує твердження позивача про те,
що такі об'єкти категорично не могли
бути передані на баланс
підприємств-правонаступників.

Одночасно, суд відхиляє посилання
позивача на п.п. 17, 18 Порядку оформлення
правонаступництва за зобов'язаннями
реорганізованих колективних
сільськогосподарських підприємств,
затвердженого наказом Мінагрополітики
України від 14.03.2001 № 63 згідно якого: п. 17
Обсяг правонаступництва визначається
за передавальним (роздільним) актом
(балансом), складеним на дату
реорганізації КСП і затвердженим
вищим органом управління КСП, який може
бути уточнений на дату врегулювання
майнових відносин у частині боргових
зобов'язань підприємства і
затверджений загальними зборами
співвласників або іншим уповноваженим
органом. Разом з установчими
документами
підприємства-правонаступника
роздільний (передавальний) баланс є
правовою підставою для встановлення
наявності та обсягів
правонаступництва за майновими
правами та обов'язками КСП. П. 18. До
статутних фондів підприємств -
правонаступників КСП передається
майно лише в частині, вартість якої
дорівнює сукупній вартості майнових
паїв членів КСП - засновників такої
юридичної особи-правонаступника.

При цьому слід зазначити, що у
матеріалах справи відсутні докази, що
вказані спірні дороги та теплотраса
увійшли до статутного фонду ПП "Онікс".
У свою чергу, передача майна на баланс
підприємства не є завжди автоматично
передачею його у статутний капітал
юридичної особи.

Слід зазначити, що і сам позивач у
клопотанні від 10.03.2011р. вх. № 10082(н)
стверджував, що у відповідності до вище
визначеного майно соціальної сфери та
майно, яке не підлягало розпаюванню
передавалось на баланс
правонаступників з метою подальшої її
передачі в комунальну власність або на
інші дії що передбачались
законодавством.

Також, суд критично розглядає
посилання прокурора та позивача на той
факт, що спірне майно ніколи не
перебувало у володінні відповідача,
так як, було збудовано за рахунок майна
позивача та його попередників а, також,
не відображалось ні в одному з обліків
по земельній чи бухгалтерській
звітності.

При цьому, суд має за необхідне
зазначити, що матеріалами справи і
поданими доказами прокурором і
позивачем не доведено достовірно суду
за які кошти будувались спірні дороги
та теплотраса.

Не змогла встановити цього і
експертиза, так відповідно до
експертного висновку № 7736/7737 судової
будівельно-технічної експертизи за
матеріалами господарської справи №
9/10/5022-196/2011 Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Волинського відділення
складеного 17.09.2012р. м. Луцьк судовим
експертом Труновою Н.Д. по поставлених
на експертизу 4 та 5 питаннях зроблено
наступні висновки.

По четвертому питанню:

Через відсутність
проектно-кошторисної документації на
будівництво спірних доріг та
теплотраси, актів приймання виконаних
підрядних робіт, технічних паспортів
на дороги, державних актів на введення
об'єктів в експлуатацію, встановити хто
був замовником та підрядником
будівництва, ким виготовлялась
проектно-кошторисна документація та за
які кошти будувались спірні дороги та
теплотраса, що увійшли до
передавального акту (№№ 51, 52, 53, 54, 147
(додаток №1), затвердженого загальними
зборами членів ТВ «Поділля» від
31.10.2007р., на даний час немає можливості.

По п'ятому питанню:

Через відсутність
проектно-кошторисної документації на
будівництво спірних доріг, актів
приймання виконаних підрядних робіт,
технічних паспортів на дороги,
державних актів на введення об'єктів в
експлуатацію, встановити, які
технологічні процеси виконувалися при
будівництві доріг та чи відповідають
вони технології будівництва доріг, що
увійшли до передавального акту (№№ 51,
52, 53, 54 (додаток №1), затвердженого
загальними зборами членів ТВ «Поділля»
від 31.10.2007р., на даний час немає
можливості.

Крім того, слід зазначити, що із поданих
відповідачем як бухгалтерських так і
інших документів, а також, земельної
звітності вбачається, що у володінні ПП
"Онікс" перебувають дороги .

Враховуючи вищезазначене у сукупності,
суд вважає не доведеним ні позивачем ні
прокурором, що вказане спірне майно не
могло бути передане відповідачу як
підприємству правонаступнику,
створеному у процесі реорганізації ТВ
"Поділля".

Одночасно суд суд погоджується з
твердженням прокурора та позивача про
те, що вказані дороги та теплотраса є
об'єктами, які не підлягали паюванню та
які повинні бути передані у комунальну
власність.

Такий висновок, зокрема,
підтверджується як поданими сторонами
доказами так і проведеним експертним
висновком № 7736/7737 судової
будівельно-технічної експертизи за
матеріалами господарської справи
№9/10/5022-196/2011 Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Волинського відділення
складеного 17.09.2012р. м. Луцьк судовим
експертом Труновою Н.Д., у якому,
зокрема, експерт серед іншого зазначає,
що дорога в с. В.Гаї, дорога в с. Кипячка,
дорога в с. Петриків, Центральна дорога
до адмінбудинку, які увійшли до
передавального акту (№№ 51,52,53,54
(додаток №1), затвердженого загальними
зборами членів ТВ "Поділля" від 31.10.2007р.,
знаходяться в межах земель
Великоберезовицької селищної ради
Тернопільського району Тернопільської
області.

Зазначені спірні дороги
використовуються в даний час не тільки
ПП «Онікс», але і іншими юридичними
особами, організаціями, установами,
підприємствами.

Так, у мотивувальній частині
експертного висновку при дослідженні
питання 4-го експертом зазначено, що:

- дорога в с. В. Гаї - проїзна частини
дороги використовується для під'їзду
до своїх об'єктів наступними
юридичними особами: Міськшляхрембуд,
МП "Будконструкція", крім того дорога
знаходиться в загальному користуванні
Великоберезовицької селищної ради, а
також є під'їзною дорогою до
сміттєзвалища, решту 200м дороги
знаходиться на території
Великогаївської сільської ради;

- дорога в с. Петриків - є дорогою
загального користування та
використовується для під'їзду до
господарського двору ТВ "Поділля", ТзОВ
"Сапфір" і для обслуговування
викуплених приміщень господарського
двору СПД ФО ОСОБА_18

- центральна дорога до адмінбудинку - є
під'їздом до присадибних земельних
ділянок та адмінбудинку і
господарського двору ТВ "Поділля".

При цьому ні експертним висновком, ні
відповідачем не доведено суду того
факту, що вказані спірні дороги та
теплотраса будувались виключно
відповідачем та за його рахунок чи його
правопопередників і відповідно, що
вказані дороги є виключною власністю
ПП"Онікс" як створені ним чи його право
попередників об'єкти.

Слід зазначити, що і представник
відповідача у судовому засіданні
24.06.2014р. не заперечує того факту, що
вказані дороги та теплотраса є
об'єктами, що не підлягали паюванню в
процесі реорганізації та могли бути
тільки передані на баланс
підприємств-правонаступників.

Представником відповідача
заперечується позов лише в частині
того, що порядком передбачено певну
процедуру передачі зазначеного майна у
комунальну власність, яка не була
ініційована зі сторони позивача.

При цьому суду зі сторони прокурора та
позивача не подано жодних доказів того,
що ними ініціювалась процедура
передачі спірних доріг та теплотраси
згідно до вимог та порядку визначеного
у Постанові КМУ 13.08.2003 № 1253 "Про
затвердження Порядку безоплатної
передачі у комунальну власність
об'єктів соціальної сфери, житлового
фонду, у тому числі незавершеного
будівництва, а також
внутрішньогосподарських
меліоративних систем колективних
сільськогосподарських підприємств, що
не підлягали паюванню в процесі
реорганізації цих підприємств та
передані на баланс
підприємств-правонаступників".

Правова позиція щодо необхідності
дотримання вказаного порядку
прослідковується також і у Постановах
ВГСУ від 24.02.2010р. № 2/2217 та від 26.05.5010р. №
4/126-09.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача та прокурора є
передчасними та безпідставними в силу
того, що чинне законодавство на момент
прийняття рішення зборами, що
оскаржуються не містило заборони на
передачу об'єктів соціальної сфери,
житлового фонду, у тому числі
незавершеного будівництва, а також
внутрішньогосподарських
меліоративних систем підприємств, що
не підлягали паюванню в процесі
реорганізації цих підприємств на
баланс підприємств-правонаступників. А
навпаки ними врегульовувались порядок
передачі їх у комунальну власність,
коли такі об'єкти були передані на
баланс підприємств-правонаступників.

При цьому чинним законодавством і на
даний час врегульовується порядок
передачі спірних об'єктів у комунальну
власність, проте ним позивач у
встановленому порядку не скористався,
доказів чого суду не подав. Разом з цим,
на думку суду, позивач не позбавлений
права вчинити такі дії і на даний час.

Слід також зазначити, що підставою
позовних вимог, як уже зазначалось, є
спірність передачі вказаних вище доріг
та теплотраси. У свою чергу, предметом
позову визначено визнання недійсним
повністю п. 2.2. рішення зборів, яким
затверджено передавальний акт (баланс)
в цілому і за яким передавались не
тільки спірні дороги та теплотраса але
й інші об'єкти, таким чином, предметом
позову позивачу слід було визначати
визнання недійсним цього рішення
частково в частині спірних доріг та
теплотраси з урахуванням наведених ним
підстав.

Щодо посилання позивача на той факт, що
серед присутніх на зборах не було
жодних членів ТВ "Поділля" так як гр.
ОСОБА_4 вийшов з членів ТВ "Поділля"
25.08.1998р. як і інші особи зазначені у
протоколі то і їх суд відхиляє з огляду
на наступне.

Як вбачається із змісту протоколу
загальних зборів членів товариства
власників «Поділля» від 31.10.2007р.
(первинно доданого позивачем до позову
як додаток) у ньому відображено, що
збори проводились за участю
уповноважених представників на
підставі належним чином завірених
доручень.

При цьому ОСОБА_7 доручили представляти
свої інтереси 39 осіб, що володіють
майновим паєм в розмірі 12.75% на суму 188518
грн., ОСОБА_4 доручили представляти свої
інтереси 178 осіб, що володіють майновим
паєм в розмірі 39.98% на суму 590784 грн.,
ОСОБА_13 доручили представляти свої
інтереси 76 осіб, що володіють майновим
паєм в розмірі 11.30% на суму 166991 грн.,
ОСОБА_14 доручили представляти свої
інтереси 124 особи, що володіють
майновим паєм в розмірі 20.40% на суму 301513
грн.

Таким чином, у протоколі зафіксовано,
що всього на даних загальних зборах
членів ТВ «Поділля» було представлено
пайовиків, згідно представництва по
дорученнях в кількості 417 осіб, які
володіють 84.43% статутного (пайового)
фонду.

Слід зазначити, що передання свого
права участі у зборах товариства та
голосування на них зі сторони учасника,
члена товариства іншій уповноваженій
ним особі не є забороненим чинним
законодавством а навпаки передбачено
ним у Главі 17 ЦК України та є поширеною
практикою.

При цьому ні прокурором ні позивачем не
подано суду належних доказів, що у
даному випадку мало місце підробка чи
фальсифікація довіреностей і що такого
представництва не мало місце.

Одночасно, суд відхиляє посилання
позивача на те, що вказаний протокол
загальних зборів членів товариства
власників "Поділля" від 31.10.2007р. і
зафіксовані ним рішення зборів були
сфальсифіковані, так як, зазначене є
предметом спеціального дослідження в
межах кримінального провадження, а не
господарського судочинства.

При цьому прокурором та сторонами не
надано суду доказів, а судом самостійно
не встановлено, що розслідування
кримінального провадження №0000007
відомості про яке внесено до Єдиного
реєстру досудових розслідувань
22.01.2013р., на даний час вже завершено та,
що у ньому встановлено обставини, які
мають значення для розгляду даної
справи та оцінювались би судом в
порядку ст. 35 ГПК України.

Разом з цим, у випадку завершення
кримінального провадження і
встановлення у ньому істотних для
справи обставини, що не були і не могли
бути відомі сторонам чи прокурору, на
час розгляду даної справи, то сторони і
прокурор не позбавлені права
звернутись з цих підстав про перегляд
рішення суду за нововиявленими
обставинами в порядку розділу ХІІІ ГПК
України.

Суд також відхиляє посилання позивача
на справу № 3/21-271 (постанова ЛАГС від
19.01.2012р. № 3/21-271), так як, у вказаній
справі розглядались позовні вимоги з
іншим предметом та підставами позову
та у вказаній справі судом не
встановлено преюдиціальних обставин
для даної справи, які б вказували, що
рішення з п.п. 2.2. загальних зборів
членів товариства власників "Поділля"
від 31.10.2007р., що оскаржується є
недійсним чи незаконним, як це
стверджує позивач.

Одночасно, розглянувши заяву
відповідача про застосування строку
позовної давності, суд відмовляє і у її
задоволенні з огляду на наступне.

Як уже зазначалось судом чинним
законодавством України не передбачено
винятків щодо застосування позовної
давності до вимог про визнання актів
недійсними як форми захисту цивільних
прав. Тому до таких позовів
застосовується загальний строк
позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

При цьому, суд не вважає, що Бюлетень
державної реєстрації № 87 (22) від 2007р.,
який наводить відповідач, слід вважати
тим доказом з якого слід обраховувати
строк позовної давності. Так як у ньому
лише здійснено оголошення про
прийняття засновниками (учасниками)
рішення щодо припинення юридичної
особи ПП"Онікс", проте воно не містило
інформації, який зміст такого рішення
повністю та що на зборах буде прийняте
рішення з п.п. 2.2. про затвердження
передавального балансу.

Одночасно, як вбачається із листа № 26
відповідача поданого суду і датованого
10.07.2008р. який адресований позивачу та
згідно відмітки отриманий ним 11.07.2008р.,
загальний строк позовної давності у
три роки з дати отримання листа
завершується 11.07.2011р., тоді як, позивач
звернуся у суд 08.02.2011р. вх. № 0200(н) без
пропуску строку позовної давності.

Додатково суд має за необхідне
зазначити відповідачу, що за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.

Отже, правила про позовну давність
мають застосовуватись лише тоді, коли
буде доведено існування самого
суб'єктивного права. У випадку
відсутності такого права або коли воно
ніким не порушено, в позові має бути
відмовлено не з причин пропуску строку
позовної давності, а в зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

(Аналогічні правові висновки викладено
у Постановах Вищого господарського
суду України від 12.04.2012р. справа № 33/341,
від 17.05.2012р. справа № 35/417, від10.07.2012
справа № 5002-26/4729-2011, від 10.07.2012р. справа
№ 5002-2/3828-2011).

Враховуючи зазначене, суд у
задоволенні заяви позивача про
застосування строку позовної давності
відмовляє вважаючи, що такий не
пропущено позивачем.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Згідно ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до положень ст. 34 ГПК
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене у сукупності,
розглянувши та оцінивши матеріали
справи, подані докази, пояснення та
заперечення представників сторін,
прокурора та третьої особи, суд прийшов
до висновку, що у позові прокурору та
позивачу Великоберезовицькій селищній
раді, вул. Ст. Бандери, 26, смт. Велика
Березовиця, Тернопільського району,
Тернопільської області, 47724 до
відповідача Приватного підприємства
"Онікс", вул. С. Бандери, 26, смт. Велика
Березовиця, Тернопільського району,
Тернопільської області, 47724 про
визнання п-ту 2.2 Рішення загальних
зборів членів товариства власників
"Поділля" від 31.10.2007 року не дійсним слід
відмовити повністю за
необґрунтованістю та безпідставністю
позовних вимог.

Враховуючи вище зазначене, керуючись
ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу, протягом
десяти днів з дня підписання повного
тексту рішення, через місцевий
господарський суд.

Повний текст рішення складено 31.07.2014р.

Суддя
В.Л. Гевко