ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

30 липня 2014 р. Справа № 902/970/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Вінниця

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Подільські
цукроварні", смт.Крижопіль, Вінницька
область

про стягнення 85 245,61 грн заборгованості

За участю секретаря судового засідання
Нестерова Д.О.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_2
виданий Замостянським РВ УМВС України
у Вінницькій області 06.04.1999 р.

ОСОБА_2, довіреність б/н від 29.07.2014 р.

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
подано позов до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Подільські
цукроварні" про стягнення 85 245,65 грн
заборгованості за договором поставки
металопрокату № 010801 від
01.08.2012 р. з яких 67 000,04 грн боргу, 11 090,13 грн
пені, 7 155,48 грн штрафу.

Ухвалою суду від 04.07.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/970/14 та призначено її до розгляду на
30.07.2014 р..

В засідання суду представник
відповідача не з'явився, витребуваних
ухвалою суду документів не надав,
причин неявки та неподання доказів не
повідомив, хоча про дату, час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином - ухвалою суду від 04.07.2014
р., надіслання та вручення якої 09.07.2014 р.
уповноваженому представнику
відповідача за адресою вул.Чкалова, 16Б,
смт. Крижопіль, Вінницька область
стверджується поштовим повідомлення
про вручення поштової кореспонденції
за № 992.

Слід зазначити, що згідно спеціального
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 18949629
місцезнаходженням відповідача
значиться вул.Чкалова, 16Б,
смт.Крижопіль, Крижопільський район,
Вінницька область, 24600, яка є ідентичною
тій по якій було направлено останньому
ухвалу про порушення провадження
справі у даній справі.

При цьому суд констатує, що
відповідачем не подано клопотання,
заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо
перенесення розгляду справи, її
відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Оскільки норми ст.ст.38, 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору та той факт, що
неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

За відсутності відповідного
клопотання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

В засіданні суду позивачем подано
заяву згідно якої він відмовився від
позовних вимог про стягнення 11 090,13 грн
пені та 7 155,48 грн штрафу та зменшив суму
основного боргу заявлену до стягнення
до 67 000,00 грн.

Вказана заява приймається судом до
розгляду, як така, що не суперечить
приписам ст.22 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

01.08.2012 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Продавець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Подільські
цукроварні" (Покупець) укладено договір
№ 010801 поставки металопрокату, згідно
п.1.1 якого Продавець передає у
власність Покупцю металопродукцію
(далі Товар) на умовах, кількості і по
ціні яка вказана у матеріальній
накладній продажу, що є невід'ємною
частиною даного Договору (а.с.11, т.1).

Згідно п.4.3 Договору Покупець оплачує
Товар згідно рахунку-фактури після
попередньої оплати, або при умові
товарного кредиту, на протязі десяти
банківських днів після його отримання.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач як до так і після укладення
договору за період з 28.03.2012 р. по 02.11.2012 р.
поставив відповідачу Товар на загальну
суму 183 678,73 грн, за який відповідач
сплатив за період з 06.04.2012 р. по 26.09.2013 р.
116 678,73 грн, що підтверджується наявними
у справі видатковими накладними,
банківськими виписками тощо.

Таким чином борг відповідача за
отриманий Товар становить 67 000,00 грн
(183 678,73-116 678,73), розмір якого власне
не заперечується сторонами, що
випливає з обопільно підписаних
сторонами актів звірки за 01.01.2012 р. -
06.02.2014 р. та станом на 17.07.2014 р.

Так як, відповідач не здійснив
розрахунків за отриманий Товар позивач
12.12.2012 р. звернувся з вимогою № 121201 про
погашення заборгованості на яку
отримав відповідь (№ 07 від 21.02.2013 р.)
щодо проведення розрахунку в квітні 2013
року (а.с.22-23, т.1).

В подальшому позивач знову звертався
до відповідача з вимогами про
погашення заборгованості, однак не
отримав на них відповіді (а.с.24-25, т.1).

Непроведення відповідачем оплати за
надані позивачем послуги слугувало
підставою звернення останнього з даним
позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд
дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору
№ 6-ХЕ-07/12 від 09.07.2012 року між ними
виникли зобов'язання, які мають правову
природу договору поставки.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

В силу вимог ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами,
відтак, суд вважає, що позов в частині
стягнення 67 000,00 грн основного боргу є
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

В засіданні суду розглянуто заяву
позивача від 30.07.2014 р. про відмову від
позову в частині вимог про стягнення 11
090,13 грн пені розрахованої за період з
01.10.2012 р. по 10.12.2013 р. і 7 155,48 грн штрафу.

Давши оцінку даній заяві суд дійшов
наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення у
справі, крім іншого, відмовитись від
позову.

Частина 6 названої статті вказує, що
господарський суд не приймає відмови
від позову, зменшення розміру позовних
вимог, визнання позову відповідачем,
якщо ці дії суперечать законодавству
або порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України -
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Заява позивача про відмову від позову в
частині стягнення пені та штрафу
приймається судом, оскільки відмова
позивача від позову не суперечить
чинному законодавству, не порушує прав
і охоронюваних законом інтересів
інших осіб, відповідає обставинам і
матеріалам справи.

При цьому суд враховує, що заяву про
відмову від позову підписано
безпосередньо позивачем.

В зв'язку з цим провадження у справі в
частині стягнення 11 090,13 грн пені
розрахованої за період з 01.10.2012 р. по
10.12.2013 р. і 7 155,48 грн штрафу підлягає
припиненню на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК
України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвал суду відповідач не подав
до суду належних та допустимих доказів
в спростування позовних вимог позивача
щодо стягнення боргу в тому рахунку
доказів проведення остаточних
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку
про часткове задоволення позову з
врахуванням вищевикладених мотивів
про припинення провадження у справі в
частині вимог про стягнення пені та
штрафу в зв'язку з відмовою позивача
від них.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача в повному
обсязі відповідно до ч.2 ст.49 ГПК
України.

Приймаючи рішення судом враховано п.3.10
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в якому вказано, що у
разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, - з
обов'язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення. При цьому питання щодо
повернення зайво сплаченої суми
судового збору у зв'язку із зменшенням
позовних вимог вирішується
господарським судом на загальних
підставах і в порядку, визначеному
законодавством.

30.07.2014 р. в судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
п.4 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 84, 85, 87, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Подільські
цукровані", вул.Чкалова, 16А, смт.
Крижопіль, Крижопільській район,
Вінницька область, 24600
(ідентифікаційний код-36327881) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1)
- 67 000 грн 00 коп. - основного боргу, 1 827 грн
00 коп. - відшкодування витрат пов'язаних
зі сплатою судового збору.

3. Прийняти відмову позивача від
позовних вимог в частині стягнення
11 090 грн 13 коп. пені і 7 155 грн
48 коп. штрафу.

4. Провадження в частині стягнення 11 090
грн 13 коп. пені і 7 155 грн 48 коп. штрафу
припинити згідно п.4ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

6. Копію рішення надіслати відповідачу
рекомендованим листом з поштовим
повідомленням про вручення поштової
кореспонденції.

Повне рішення складено 04 серпня 2014 р.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - вул.Чкалова, 16Б,
смт.Крижопіль, Вінницька область, 24600.