м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10731/14 28.07.14

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"

до Державної адміністрації
залізничного транспорту України,
Укрзалізниця

про стягнення 6 361,31 грн.

Представники сторін:

від позивача: Міщенко М.В. -
представник за довіреністю № 09/124 від
08.04.2014 року;

від відповідача: Костенко В.М. -
представник за довіреністю № 50 від
28.03.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" до Державної
адміністрації залізничного транспорту
України, Укрзалізниця про стягнення 6
361,31 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що на виконання
зобов'язань за контрактом № U-2013. 60.995.01,
укладеному 20.02.2013 року між позивачем та
компанією «UNICOAL AG» (Швейцарія, м. Цюрих),
до позивача у вагоні № 52747276 за
досилковою накладною № 43834050 до
основної накладної № 181-607 прибув
вантаж - вугілля камінне С С насипом.

Відправником вантажу є ВАТ «Вугільна
компанія «Кузбасразрезвугілля» (650054,
Росія, м. Кемерове, Піонерський бульвар,
4 «а»).

На шляху прямування виявилася часткова
втрата вантажу, про що на станції
«Маріуполь-Сортувальний» Донецької
залізниці « 22» травня 2013 року був
складений комерційний акт № 389143/276.

У зв'язку з чим позивач звернувся в суд
про стягнення з відповідача збитків в
розмірі 6 361,31 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 04.06.2014 року порушено провадження у
справі та призначено розгляд справи на
14.07.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.06.2014 року виправлено допущену в
ухвалі господарського суду м. Києва від
04.06.2014 року описку.

17.06.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивача на виконання вимоги
ухвали суду від 04.06.2014 року подав
документи.

В судовому засіданні представник
відповідача надав суду відзив на
позовну заяву, на виконання вимог
ухвали суду від 04.06.2014 року.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Судом оголошено перерву до 28.07.2014 року.

28.07.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач подав заперечення на
відзив.

В судовому засіданні 28.07.2014 року
представника позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню.

На виконання зобов'язань за контрактом
№ U-2013. 60.995.01, укладеного 20.02.2013 року між
позивачем та компанією «UNICOAL AG»
(Швейцарія, м. Цюрих), до позивача у
вагоні № 52747276 за досилковою накладною
№ 43834050 до основної накладної № 181-607
прибув вантаж - вугілля камінне С С
насипом.

Відправником вантажу є ВАТ «Вугільна
компанія «Кузбасразрезвугілля» (650054,
Росія, м. Кемерове, Піонерський бульвар,
4 «а»).

На шляху прямування виявилася часткова
втрата вантажу, про що на станції
«Маріуполь-Сортувальний» Донецької
залізниці « 22» травня 2013 року був
складений комерційний акт № 389143/276.

Відповідно до ч.1статті 924 ЦК України
перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.

Частина 1 статті 314 ГК України
передбачає, що перевізник несе
відповідальність за втрату, нестачу та
пошкодження прийнятого до перевезення
вантажу, якщо не доведе, що втрата,
нестача або пошкодження сталися не з
його вини.

Відповідно до ч.2 статті 924 ЦК України
перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Як вбачається із накладної № АС 181607
вугілля кам'яне завантажувалось
засобами вантажовідправника, маса
вантажу визначена відправником, що
вказано в накладній і підтверджено
підписом представника, без участі
залізниці.

Відповідно до п.1 § 6 статті 23 Угоди про
міжнародне залізничне вантажне
сполучення (дала - СМГС) внесені
відправником у накладну відомості про
масу вантажу і кількості вантажних
місць тільки тоді можуть служити
доказом проти залізниці: якщо
перевірка маси вантажу була проведена
залізницею, відомості про масу вантажу
внесені в накладну в графу "Маса (в кг)
визначена залізницею" і засвідчені нею
в графі "Штемпель станції зважування,
підпис".

Частиною 3 п.3 § 4 статті 9 СМГС
передбачено, що внутрішніми правилами,
діючих на залізниці відправлення,
визначається, ким повинна проводитися
погрузка - залізницею або відправником.
Якщо навантаження повинна проводитися
відправником, то він зобов'язаний
встановити придатність вагона для
перевезення даного вантажу.

Згідно з ч.5 п.3 § 4 статті 9 СМГС якщо
навантаження вантажу здійснюється
відправником, то він несе
відповідальність за всі наслідки
незадовільною вантаження.

В комерційному акті №389143/276 зазначено,
що на підставі комерційного акту ст.
Купянськ-Сортувальний Південної
залізниці № 086435/136 від 20.05.2013 року та
акту загальної форми станції
Маріуполь-Сортувальний Донецької
залізниці № 1-190 від 22.05.2013 р. було
здійснено комісійне переважування
вагону № 52747276, що прибув за відправкою,
зазначеною на лицьовому боці цього
акту, вантаж - вугілля кам'яне марки СС.
слабкоспекотне. За документом
зазначено: брутто - не вказано, тара - 23
500 кг, нетто - 69 600 кг., фактично
виявилося: брутто - 87 400 кг, тара з брусу -
23 500 кг.. нетто - 63 900 кг., що менш за
документ на 5 700 кг. Навантажування у
вагоні нижче за рівень бортів на 50 - 100
мм, не рівняне. Поверхня вантажу не
маркована. Над 6, 7 люками є
напівконусоподібне заглиблення
розміром 2 600 х 1 950 х 750 мм на глибину
вагону. Течії вантажу немає. Вагон
прибув у технічному відношенні
несправний, прогина 7 люку справа між
арміровкою та люком, щілин до 50 мм,
решта люків щільно зачинені

В акті про технічний стан вагону
(контейнера) від 22.05.2013 року (вагон
№52747276) зазначено, що причиною
виникнення несправності є прогин 7 люка
праворуч між арміровкою і люком, зазор
до 50 мм. Втрата вантажу можлива.
Вантажовідправник виниклу
несправність бачити міг.

Відповідно до п.12 § 3 статті 23 СМГС
залізниця звільняється від
відповідальності за повну або часткову
втрату вантажу, зменшення маси,
пошкодження, псування або зниження з
інших причин якості вантажу,
прийнятого до перевезення, якщо повна
або часткова втрата, зменшення маси,
пошкодження, псування або зниження
якості вантажу по інших причин сталися:
внаслідок того, що відправник здійснив
навантаження вантажу в непридатний для
перевезення даного вантажу вагон або
контейнер, хоча цю непридатність він
повинен був визначити відповідно до § 4
статті 9 або § 11 Додатка 8 при перевірці
стану вагона або контейнера з його
вигляду; факт навантаження вантажу у
вагон відправником встановлюється на
підставі запису, зробленого ним у
накладній в графі "Завантажено"
відповідно до § 4 статті 9; якщо в цій
графі відсутні відомості про те, ким
завантажено вантаж, вважається, що
навантаження проводилася
відправником.

Оскільки вантажовідправник здійснив
навантаження у непридатний для
перевезення даного вантажу вагон, тому
відсутня вина Укрзалізниці за втрату
вантажу, а вимога позивача про
стягнення з відповідача збитків в
розмірі 6 361,31 грн. є необґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
С.М. Мудрий