КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. Справа№ 910/5938/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Подобна Т.М.

від відповідача - Жогіна О.О.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пух Клаб» на рішення
Господарського суду міста Києва від
17.06.2014 року ( суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пух Клаб»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Груп»

про стягнення грошових
коштів та розірвання договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Пух Клаб» звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до ТОВ «Еліт Груп» про
стягнення коштів та розірвання
договору.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 року в задоволенні
позовних вимог було відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
рішення прийнято з порушення норм
матеріального права, при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, а тому просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 04.07.2014 року прийнято
апеляційну скаргу до провадження та
призначено до розгляду.

Представники позивача та відповідача
в судове засідання на вказану дату
з`явилися та надали усні пояснення
стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

01.12.2008 року між ТОВ «Пух Клаб» та ТОВ
«Еліт Груп» був укладений договір
генерального підряду №011208.

Відповідно до пунктів 1.1 - 2.2 договору
відповідач зобов'язався виконати
відповідно до наданої позивачем
проектної документації у
спортивно-оздоровчому комплексі,
розташованому по вулиці Пухівській 1
села Рожни Броварського району
Київської області ремонт основи та
покриття дороги, спортивного
майданчику та доріжок, виконати ремонт
зовнішніх інженерних мереж, виконати
влаштування бетонної підлоги,
облицювання фундаментів керамічною
плиткою, ремонт даху тощо. В свою чергу,
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити виконані позивачем роботи.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачем 24.12.2008 року та 20.01.2009 року
загалом було перераховано 600 000 грн. в
якості оплати послуг відповідача за
договором № 011208, у той час як в період
часу з 24.12.2008 року відповідачем
виконано у вересні 2009 року лише частину
визначених договором робіт загальною
вартістю 105795,60 грн., що підтверджено
підписаним сторонами у справі актом
від 30.09.2009 року.

Відповідно до п. 6.1 договору підряду,
генеральний підрядник повинен
напрвити повідомлення замовнику про
готовність до передачі закінчених
робіт, а замовник після отримання
повідомленя, зобов`язанний негайно
розпочати їх приймання.

Звертаючись до суду із вимогою про
стягнення коштів та розірвання
договору, позивач обґрунтовує свої
вимоги тим, що генеральним підрядником
з моменту внесення позивачем коштів,
робіт було виконано лише на загальну
суму 105795,60 грн., що підтверджується
підписаним актом приймання-передачі
робіт, а станом на 25.03.2014 року жодного
акту між сторонами не підписувалося,
будівельні та ремонтні роботи на
об`єкті не проводяться, а отже стороною
не виконуються взяті на себе
зобов`язання, що тягне за собою
розірвання такого договору та
повернення сплачених коштів, роботи за
які не проводилися.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 875 Цивільного Кодексу України
визначено, що за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх; договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

Відповідач, не погоджуючись із
вимогами позовної заяви, зазначає, що
ним умови договору були виконані в
повному обсязі, а саме здійснені всі
роботи, що передбачалися договором
будівельного підряду, про що було
направлено відповідне повідомлення
позивачу 05.11.2009 року про закінчення
підрядних робіт та прохання розпочати
прийом виконаних робіт та 2 примірники
актів виконаних робіт.

Проте, позивачем хоча фактично і були
прийняті роботи, відповідні акти
підписані не були.

В якості доказу виконання своїх
зобов'язань у повному обсязі
відповідачем долучено до матеріалів
справи копію довідки про вартість
виконаних робіт та копію акту
приймання-передачі № 2 за листопад 2009
року загальною вартістю виконаних
робіт 494 212,80 грн., підписаних
відповідачем в односторонньому
порядку.

На підтвердження направлення позивачу
повідомлення про готовність до
передачі виконаних робіт та
відповідних актів приймання-передачі
відповідачем надано суду копію опису
вкладення до цінного листа,
направленого на адресу позивача 05.11.2009
року.

Позивачем факт отримання від
відповідача актів приймання - передачі
виконаних робіт заперечувався та
зазначалося, що належних доказів на
здійснення поштової операції щодо
надсилання їм вказаних актів,
відповідачем суду надано не було.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими доводами позивача.

Відповідно до п.61 «Правил надання
послуг поштового зв`язку»,
затверджених Постановою Кабінету
міністрів України від 05.03.2009 року № 270, у
разі приймання внутрішніх поштових
відправлень з оголошеною цінністю з
описом вкладення бланк опису
заповнюється відправником у двох
примірниках. Працівник поштового
зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля.

Представником відповідача у суді
апеляційної інстанції для огляду був
наданий оригінал опису вкладення,
копія якого міститься в матеріалах
справи, з якого вбачається, що
відповідачем 05.11.2009 року направлялась
позивачу повідомлення про передачу
виконаних робіт та акти виконаних
робіт на суму 494212,80 грн. в кількості 2 шт.
Даний опис містить підпис
відповідальної особи та відбиток
календарного штемпеля, відповідно до
вимог вказаних вище Правил.

Частина 4 статті 882 Цивільного кодексу
України передбачає, що передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформлюється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї із
сторін від підписання акта про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною.

Пунктами 6.1 та 6.2 договору № 011208
сторони у справі визначили, що після
одержання повідомлення відповідача
про готовність до передачі виконаних
робіт позивач зобов'язаний негайно
розпочати їх прийняття. Протягом трьох
днів позивач зобов'язаний був прийняти
роботи та підписати надані йому акти чи
надати обґрунтовані заперечення проти
підписання акту.

У випадку не надання позивачем
підписаного акту або обґрунтованих
заперечень у встановлені договором
терміни акт вважається підписаним
замовником, а роботи виконаними
належним чином (пункт 6.2 договору №011208
від 01.12.2008 року).

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведені приписи Закону та
договірні норми колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що належними та
допустимими доказами відповідачем
спростовано твердження позову про
часткове виконання оплачених
позивачем робіт та підтверджено факт
виконання відповідачем будівельних
робіт відповідно до договору №011208 від
01.12.2008 загальною вартістю 600 008,40 грн.

В свою чергу, позивачем не було
доведено ані суду першої інстанції, ані
апеляційної інстанції про неналежне
виконання відповідачем умов договору
підряду, а саме те, що роботи на вказану
суму здійснені не були.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що в матеріалах справи
наявне рішення Господарського суду
Київської області від 04.09.2012 року за
позовом ТОВ «Західбудсервіс» до ТОВ
«Пух Клаб» про стягнення грошових
коштів, яке залишено в силі постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 30.10.2012 року, з
якого вбачається, що ТОВ «Пух Клаб»
заперечував, що роботи на об`єкті
проводилися саме ТОВ «Західбудсервіс»,
а відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
10443/10-43 від 21.12.2011 року, роботи на
території оздоровчо-спортивного
комплексу в с. Рожни Броварського
району Київської області фактично
виконані, проте візуально не можливо
встановити проводилися ці роботи ТОВ
«Західбудсервіс» чи будь-якою іншою
організацією.

Тобто судом було встановлено, що
фактично роботи виконані були, що
спростовує твердження позивача, що
роботи на об`єкті не виконані.

Зазначений висновок не може бути
спростований наданими позивачем
заявами електрика, сторожа та інших
його працівників, а також матеріалами
переписки засновника позивача з
органами прокуратури, оскільки
зазначені документи не відповідають
вимогам статті 34 Господарського
процесуального кодексу України і не
можуть бути визнані судом належними та
допустимим доказами у даній справі.

Щодо вимоги позивача про розірвання
договору будівельного підряду від
01.12.2008 року, то така вимога також не
підлягає задоволенню, виходячи з
насупного.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до частини першої статті 202
Господарського кодексу України та
статті 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до умов пункту 6.1 договір є
припиненим з моменту набуття чинності
акту приймання виконаних робіт № 2 - з 14
листопада 2009 року.

Зважаючи на те, що, як зазначалося вище,
відповідачем був складений та
підписаний акт виконаних робіт № 2 та
направлений на адресу позивача, а
останнім хоча й не був такий акт
підписаний, проте в силу п. 6.2 договору
вважається підписаним, то такий акт є
чинним, а отже позовна вимога про
розірвання укладеного сторонами у
справі господарського договору № 011208
від 01.12.2008 є безпідставною,
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Відповідач, подаючи суду першої
інстанції відзив на позовну заяву,
зазначав, що позивачем пропущена
позовна давність для звернення з
відповідними вимогами до суду і просив
відмовити останньому в задоволені
вимоги зважаючи на сплив позовної
давності.

Відповідно до ч. 2 п. 2.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність сплинула і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
сплином позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Оскільки апеляційною інстанцією
встановлено, що право чи охоронюваний
законом інтерес позивача не було
порушено в даних правовідносинах,
колегія суддів вважає необхідним
відмовити в зазначеному позові з
підстав його необґрунтованості, не
застосовуючи позовну давність.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано
обставини справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального
права, з повним з`ясування обставин, що
мають значення для справи, правомірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пух Клаб», а тому
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пух Клаб»
не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пух Клаб»
залишається без задоволення, судові
витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пух Клаб»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду міста Києва від
17.06.2014 року у справі № 910/5938/14- без змін.

Матеріали справи № 910/5938 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко