КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. Справа№ 910/4616/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників:

від позивача: Костенко С.С. -
представник за довіреністю від 03.01.2014,

від відповідача: Церанюк І.С. -
представник за довіреністю від 18.03.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Н-ТРАНС"

на рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014

у справі № 910/4616/14 (суддя Мудрий С.М.),

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Н-ТРАНС"

до Публічного акціонерного товариства
"Златобанк"

про відшкодування збитків в розмірі 95
878,83 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 у справі № 910/4616/14,
повний текст якого складено 06.06.2014, у
позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Н-ТРАНС" до
Публічного акціонерного товариства
"Златобанк" про відшкодування збитків в
розмірі 95 878,83 грн. - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що факт правопорушення
саме з боку відповідача щодо прав та
інтересів позивача суду не доведено,
зокрема, позивачем не надано доказів
наявності усіх елементів складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки відповідача,
збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою відповідача
та збитками та вини відповідача в
ненаданні кредиту.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
27.05.2014 у справі № 910/4616/14 - скасувати та
прийняти нове, яким позовні вимоги -
задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що місцевим господарським судом,
при прийнятті оскаржуваного рішення:

- дійшов помилкового висновку
недоведеності факту порушення
відповідачем прав та інтересів
апелянта, оскільки саме з вини
відповідача, який порушив умови
кредитного договору щодо ненадання
позивачу кредиту, останньому завдано
збитків;

- безпідставно відмовлено в
клопотанні про залучення до участі в
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору економіста з фінансової роботи -
ОСОБА_4, оскільки рішення у справі може
вплинути на його права та обов'язки
останнього, як особи, яка була
відповідальною за дотриманням
процедури укладення кредитного
договору.

Відповідно до автоматичного
розподілу справ між суддями апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Н-ТРАНС" по справі №
910/4616/14 передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Н-ТРАНС" на
рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 по справі №910/4616/14
прийнято до провадження та порушено
апеляційне провадження, розгляд справи
№910/4616/14 призначено на 22.07.2014 о 12 год. 45
хв.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 справу
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 справу
№910/4616/14 прийнято до провадження
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю., розгляд
справи вирішено здійснювати в раніше
призначеному судовому засіданні -
22.07.2014 о 12:45 год.

В судовому засіданні 22.07.2014 представник
позивача апеляційну скаргу підтримав,
просив оскаржуване позивачем рішення
скасувати з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 22.07.2014 проти апеляційної
скарги заперечував, з урахуванням
поданого 08.07.2014 через канцелярію
Київського апеляційного
господарського суду відзиву на
апеляційну скаргу, просив оскаржуване
позивачем рішення залишити без змін.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 29.01.2014 між відповідачем -
Публічним акціонерним товариством
"Златобанк", як кредитодавцем (банк), та
позивачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Н-ТРАНС", як
позичальником (боржник), укладено
кредитний договір №20/1/13-K, відповідно
до умов якого відповідач надає
позивачу кредит, а позивач
зобов'язується в повному обсязі
повернути кредит та сплатити проценти
за користування кредитом та виконати
інші умови цього кредитного договору
(п.1.1).

Пунктом 1.2 договору сторони погодили,
що відповідач надає позивачу кредит у
формі відкличної кредитної лінії, в
межах максимального ліміту
заборгованості, визначеного цим
кредитним договором. Кредит може
надаватися траншами. Грошові кошти за
кредитною лінією (отримання траншів)
надаються відповідачем за заявками
позивача після їх акцепту банком.

Згідно пункту 2.1 договору, умови
надання кредитних коштів в межах
максимального ліміту за кредитною
лінією здійснюється відповідачем
після набуття чинності цим кредитним
договором, у разі дотримання та
наявності сукупності умов: якщо
надання кредиту не буде порушувати
інші положення кредитного договору
та/або чинного законодавства України; у
разі відсутності будь-якої з
несприятливих обставин; підтвердження
правоздатності, дієздатності позивача
та повноважень представника позивача
укладання цього кредитного договору та
договорів забезпечення; дійсності
гарантій та/або запевнень позивача,
передбачених цим кредитним договором
та/або договорами забезпечення;
укладання договорів забезпечення з
позивачем та/або будь-якими третіми
особами, а саме: договору поруки з
ОСОБА_5; договору застави транспортних
засобів з позивачем; договору іпотеки
нерухомості за адресою АДРЕСА_1 з ТОВ
"Ніко Україна"; договору іпотеки
нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_2
з ТОВ "Ніко Авто Інвест"; договору
іпотеки земельної ділянки за адресою
Київська область, Бориспільський р-н,
Гірська сільська рада с. Гора з ТОВ
"Ніко Інвест".

В забезпечення виконання позивачем в
повному обсязі боргових зобов'язань
перед банком можуть укладати інші
договори забезпечення, які не
зазначені вище.

Кредитним договором (розділ
"визначення термінів") сторони
погодили, що несприятливі
обставини/несприятливі події - будь-які
обставини, факти, умови, події, разом
або окремо зазначені в п. 5.4 кредитного
договору.

В пункті 5.4 кредитного договору
сторонами погоджено, що кожна із
перелічених нижче подій, обставин,
фактів, умов вважається несприятливою
подією/несприятливою обставиною.

Зокрема, до несприятливих обставин
віднесено: будь-яке невиконання
та/або неналежне виконання
позичальником та/або третіми особами
кредитного договору та/або договорів
забезпечення (настання будь-якого
випадку невиконання); несплата
позичальником будь-якої суми, що
належить до сплати на користь банку
згідно з цим кредитним договором та/або
іншими договорами, укладеними з банком.

Так, в пункті 3.4.6.2 кредитного договору
сторонами договору погоджено, що
позивач зобов'язаний щомісячно, але не
пізніше 10-го числа кожного місяця,
надавати відповідачу належним чином
посвідчені керівником та головним
бухгалтером (за наявності) позивача
наступні документи: довідки про рух
коштів (обороти) в інших банківських
установах, де відкриті поточні рахунки
позивача, або виписки про рух коштів по
рахунках, відкритих в інших
банківських установах, або картки 31
рахунку по всіх поточних рахунках, або
в іншому вигляді інформацію щодо
надходження коштів на всі поточні
рахунки позивача за попередній місяць.
Картки 31 рахунку надаються у вигляді
файлу та у вигляді довідки, підписаної
керівником та головним бухгалтером (за
наявності) позивача.

Відповідно до п. 3.4.19 кредитного
договору позивач зобов'язаний протягом
80 днів з дати укладання цього
кредитного договору, забезпечити
щомісячні надходження на
рахунок/рахунки позивача, за
операціями з контрагентами в
національній та іноземній валюті у
частці не менше ніж 85% від загальної
суми надходжень на всі поточні рахунки
позивача у банківських установах.

Пунктом 3.4.20 кредитного договору
сторони погодили, що позивач
зобов'язаний протягом 80 днів з дати
укладання кредитного договору, в межах
зарплатного проекту з відповідачем,
випустити не менше ніж 125 карток та
здійснювати на них відповідні виплати.

Відповідно до пункту 3.4.21 кредитного
договору, позивач зобов'язаний
перевести на повне обслуговування
валютні контракти (договори), пов'язані
з діяльністю підприємства.
Організувати купівлю/продаж валютного
надходження через рахунки відкриті у
відповідача в обсязі 100% протягом 60 днів
з дати укладання кредитного договору.

Відповідно до пункту 3.1.1. кредитного
договору, відповідач має право не
виконувати будь-які вимоги позивача, в
тому числі не надавати кредит позивачу
(в повному обсязі чи в будь-якій
частині), якщо їх виконання суперечить
зобов'язанням позивача за кредитним
договором, наявні порушення позивачем
будь-якого з боргових зобов'язань,
наявні випадки невиконання умов.

Згідно пункту 3.1.3 кредитного договору,
відповідач має право безперешкодно
отримувати від позивача всю необхідну
інформацію та документи про його
фінансовий стан і його господарську
діяльність з метою аналізу
спроможності своєчасного повернення
кредиту та сплати процентів; документи,
що підтверджують виконання кредитного
договору та/або договорів
забезпечення; самостійно та на власний
розсуд оцінювати зазначені документи
та інформацію; самостійно оцінювати та
вирішувати, чи існують та/або настали
несприятливі обставини.

Відповідно до п. 3.1.4 кредитного
договору відповідач має право
відмовитися від подальшого
кредитування позивача за цим кредитним
договором частково або в повному
обсязі та/або вимагати повернення у
повному обсязі наданих кредитних
коштів (в тому числі дострокового
повернення), сплати процентів за весь
строк користування кредитними коштами
та неустойки/штрафів (за їх наявності) у
разі настання та/або існування хоча б
однієї з таких обставин: у випадку
одноразового порушення позивачем
будь-якого з боргових зобов'язань, в
будь-якій їх частині,
наявності/виникнення випадку
невиконання умов; настання/існування
будь-якої з несприятливих
обставин/подій.

29.01.2014, в забезпечення виконання
зобов'язання укладені договори:
застави, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим №120, укладений між
відповідачем, як заставодержателем, та
позивачем, як заставодавцем; іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 121,
укладений між відповідачем, як
іпотекодержателем, та позивачем, як
іпотекодавцем; іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим № 127 укладений між
відповідачем, як іпотекодержателем, та
позивачем, як іпотекодавцем; поруки №
20/1/13-KL/P-1 укладений між відповідачем, як
кредитором, та ОСОБА_5, як поручителем.

Крім того, 30.01.2014 між відповідачем, як
іпотекодержателем, та ТОВ "Ніко
Інвест", як іпотекодавцем, укладено
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 134.

Як зазначав позивач, всього з метою
укладення кредитного договору та
забезпечення його належного виконання
(в тому числі п. 3.4.8. Кредитного
договору) ним було витрачено 95 878,83 грн.,
які він вважає збитками, завданими йому
відповідачем в зв'язку з невиконанням
останнім умов кредитного договору,
зокрема, ненаданням кредиту, з яких:
нотаріальні витрати - на загальну суму
16 854,00 грн.; витрати за проведення
незалежної оцінки вартості колісних
транспортних засобів, які були
предметом застави згідно договору
застави № 120 від 29.01.2014 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 - на загальну суму 14 000,00
грн.; витрати за договором страхування -
на загальну суму 24 659,08 грн.; витрати по
оформленню договору іпотеки
нерухомості за адресою АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 - на загальну суму 39 865,75
грн.; витрати за відкриття поточного
рахунку - на загальну суму 150,00 грн.;
витрати за встановлення системи
клієнт-банк - на загальну суму 350,00 грн.

Однак, як зазначав відповідач, в зв'язку
з невиконанням позивачем обов'язків,
передбачених п.3.4.6.2 кредитного
договору та небажанням виконати
обов'язки згідно п.3.4.19, 3.4.20, п.3.4.21
договору, що вважались банком як
несприятливі обставини відповідно до
погодженого сторонами кредитного
договору, кредит позивачу наданий не
був.

Як встановлено місцевим господарським
судом, факт невиконання позивачем
своїх зобов'язань за кредитним
договором, які були умовою надання
кредиту, підтверджується листом
позивача №43 від 18.02.2014, відповідно до
якого останній просив відповідача
внести зміни до кредитного договору,
зокрема, щодо зміни строків виконання
саме позивачем зобов'язань за
кредитним договором, зазначаючи про те,
що такі зобов'язання мають ним
виконуватись з моменту фактичного
отримання кредитних коштів, а не з
моменту підписання договору.

Листом № 53 від 25.02.2014 позивач звернувся
до відповідача про намір розірвати
кредитний договір №20/1/13-K від 29.01.2014 - з
28.02.2014.

28.02.2014 відповідач та ОСОБА_5 уклали
договір про розірвання договору поруки
№ 20/1/13-KL/P-1 від 29.01.2014.

03.03.2014 відповідач та ТОВ "Ніко Інвест"
уклали договір про розірвання договору
іпотеки № 134.

03.03.2014 відповідач та ТОВ "Ніко Авто
Інвест" уклали договір про розірвання
договору іпотеки № 127.

03.03.2014 відповідач та ТОВ "Ніко-Україна"
уклали договір про розірвання договору
іпотеки № 121.

Як зазначено відповідачем, договори
іпотеки було розірвано за наявності
згоди ТОВ "Ніко-Україна", ТОВ "Ніко Авто
Інвест", ТОВ "Ніко Інвест" і жодних
претензій з приводу їх укладення,
виконання та розірвання зазначені
особи до банку не пред'являли.

Також, за згодою відповідача та
позивача 03.03.2014 розірвано договір
застави № 120, про що прямо вказано в п. 1
договору про розірвання договору
застави № 120 - "сторони дійшли згоди
припинити дію договору застави...".

Відповідно до договору про розірвання
кредитного договору №20/1/13-K від 29.01.2014,
укладеного між відповідачем та
позивачем, сторони домовились
розірвати з 03.03.2014 кредитний договір
№20/1/13-K від 29.01.2014 (п.1) та з дати
укладення цього договору сторони не
мають одна до одної жодних претензій
щодо виконання ними своїх зобов'язань
за кредитним договором (п.2).

13.03.2014 позивач направив відповідачу
претензію №90 відповідно до якої просив
останнього відшкодувати заподіяні
йому збитки на загальну суму 95 878,83 грн.

Листом від 24.03.2014 №1052 відповідач
відхилив вищезазначену претензію в
повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 Цивільного кодексу
України передбачає, що зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч.1 статті 1054 Цивільного
кодексу країни, за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

За вказаних обставин, колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановлено, що в
забезпечення виконання позивачем в
повному обсязі боргових зобов'язань за
укладеним між позивачем та
відповідачем кредитним договором від
29.01.2014 №20/1/13-K, 29.01.2014 були укладені
договори: застави, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим №120, укладений між
відповідачем, як заставодержателем, та
позивачем, як заставодавцем; іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 121,
укладений між відповідачем, як
іпотекодержателем, та позивачем, як
іпотекодавцем; іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим № 127 укладений між
відповідачем, як іпотекодержателем, та
позивачем, як іпотекодавцем; поруки №
20/1/13-KL/P-1 укладений між відповідачем, як
кредитором, та ОСОБА_5, як поручителем.

Також 30.01.2014 між відповідачем, як
іпотекодержателем, та ТОВ "Ніко-Інвест",
як іпотекодавцем, укладено договір
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 134.

Листом № 53 від 25.02.2014 позивач звернувся
до відповідача про намір розірвати
кредитний договір №20/1/13-K від 29.01.2014 - з
28.02.2014.

28.02.2014 за згодою сторін, відповідач та
ОСОБА_5 уклали договір про розірвання
договору поруки № 20/1/13-KL/P-1 від 29.01.2014;
03.03.2014 відповідач та ТОВ "Ніко Інвест"
уклали договір про розірвання договору
іпотеки № 134; 03.03.2014 відповідач та ТОВ
"Ніко Авто Інвест" уклали договір про
розірвання договору іпотеки № 127; 03.03.2014
відповідач та ТОВ "Ніко-Україна" уклали
договір про розірвання договору
іпотеки № 121. Також, 03.03.2014 між позивачем
та відповідачем укладено договір про
розірвання договору застави № 120,
укладення такого договору було
здійснено також за згодою, як
відповідача, так і позивача, про що
зазначено в п. 1 договору.

Крім того, за згодою сторін, між
позивачем та відповідачем укладено
договір про розірвання кредитного
договору №20/1/13-K від 29.01.2014, відповідно
до умов якого сторони домовились
розірвати з 03.03.2014 кредитний договір
№20/1/13-K від 29.01.2014 (п.1) та з дати
укладення цього договору сторони не
мають одна до одної жодних претензій
щодо виконання ними своїх зобов'язань
за кредитним договором (п.2).

Твердження позивача про те, що кошти в
сумі 95 878,83 грн., які він витратив на
укладення кредитного договору та
забезпечення його належного виконання
- є збитками, які він поніс з вини
відповідача, в зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем свого
зобов'язання за кредитним договором, а
саме, ненаданням відповідачем кредиту,
судом відхиляються враховуючи
викладене нижче.

Частинами 1 та 2 статті 22 Цивільного
кодексу України передбачено, що особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України відшкодування збитків
є встановленим договором або законом
правовим наслідком, що настає у разі
порушення зобов'язання.

Виходячи зі змісту статті 623 Цивільного
кодексу України збитки кредиторові
відшкодовуються боржником у разі
порушення ним зобов'язання.

Згідно з частиною 2 статті 217
Господарського кодексу України у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 224 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною (частина 2
статті 224 Господарського кодексу
України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225
Господарського кодексу України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема,
включаються додаткові витрати (штрафні
санкції, сплачені іншим суб'єктам,
вартість додаткових робіт, додатково
витрачених матеріалів тощо), понесені
стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною.

Отже, притягнення до цивільно-правової
відповідальності можливо лише при
наявності певних, передбачених законом
умов. Їх сукупність утворює склад
цивільного правопорушення, який і є
підставою цивільно-правової
відповідальності. Застосування
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків можливе за
наявності усіх елементів складу
цивільного правопорушення, зокрема:
протиправної поведінки, наявності
збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і збитками, і
вини.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави вважати, що ними регулюються
правовідносини сторін, що носять
зобов'язальний характер, в тому числі
щодо стягнення збитків, відшкодування
яких передбачено умовами договору або
вимогами закону як наслідок порушення
господарського зобов'язання, тобто
таких збитків, відшкодування яких, за
наявності вини сторони у порушенні
господарського зобов'язання, носить
обов'язковий для цієї сторони характер,
а наявність збитків і їх розмір
перебувають у причинно-наслідковому
зв'язку з порушенням.

Відповідно до ч.1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Однак, факт правопорушення саме з боку
відповідача щодо прав та інтересів
позивача - суду не доведений.

Серед іншого колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
зазначає, що умовами кредитного
договору сторони не передбачили
обов'язок відповідача надати кредитні
кошти в певний строк, натомість
передбачили надання кредитних коштів
за певних умов, зокрема: після набуття
чинності цим кредитним договором, у
разі дотримання та наявності
сукупності умов: якщо надання кредиту
не буде порушувати інші положення
кредитного договору та/або чинного
законодавства України; у разі
відсутності будь-якої з несприятливих
обставин; підтвердження
правоздатності, дієздатності позивача
та повноважень представника позивача
укладання цього кредитного договору та
договорів забезпечення; дійсності
гарантій та/або запевнень позивача,
передбачених цим кредитним договором
та/або договорами забезпечення;
укладання договорів забезпечення з
позивачем та/або будь-якими третіми
особами (п.2.1).

Також, пунктом 3.1.1. кредитного договору
сторони погодили, що відповідач має
право не виконувати будь-які вимоги
позивача, в тому числі не надавати
кредит позивачу (в повному обсязі чи в
будь-якій частині), якщо їх виконання
суперечить зобов'язанням позивача за
кредитним договором, наявні порушення
позивачем будь-якого з боргових
зобов'язань, наявні випадки
невиконання умов.

Як зазначав відповідач, кредитні кошти
не були надані позивачу саме в зв'язку з
невиконанням останніх обов'язків,
передбачених п.3.4.6.2 кредитного
договору та небажанням виконати
обов'язки згідно п.3.4.19, 3.4.20, п.3.4.21
договору, що вважались банком як
несприятливі обставини відповідно до
погодженого сторонами кредитного
договору.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що факт невиконання
позивачем своїх зобов'язань за
кредитним договором, які були умовою
надання кредиту, підтверджується
листом позивача №43 від 18.02.2014,
відповідно до якого останній просив
відповідача внести зміни до кредитного
договору, зокрема, щодо зміни строків
виконання саме позивачем зобов'язань
за кредитним договором, зазначаючи про
те, що такі зобов'язання мають ним
виконуватись з моменту фактичного
отримання кредитних коштів, а не з
моменту підписання договору.

Враховуючи те, що позивачем ні під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, ні під час апеляційного
провадження, не надано належних
доказів, в розумінні ст.ст. 32-34
Господарського процесуального кодексу
України, на підтвердження наявності
всіх елементів складу цивільного
правопорушення, зокрема, не надано
доказів наявності причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
відповідача, яка, як зазначає позивач,
полягала в невиконанні відповідачем
зобов'язання щодо надання кредиту за
кредитним договором, та збитками,
понесеними позивачем, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Н-ТРАНС" про
відшкодування збитків задоволенню не
підлягають.

Твердження позивача про те, що судом
безпідставно відмовлено в клопотанні
про залучення до участі в справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
працівника позивача - економіста з
фінансової роботи - ОСОБА_4, оскільки
рішення у справі може вплинути на його
права та обов'язки останнього, як особи,
яка була відповідальною за дотриманням
процедури укладення кредитного
договору колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
відхиляються.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї з сторін. Їх може бути залучено
до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора. Якщо господарський
суд при прийнятті позовної заяви,
вчиненні дій по підготовці справи до
розгляду або під час розгляду справи
встановить, що рішення господарського
суду може вплинути на права і обов'язки
осіб, що не є стороною у справі,
господарський суд залучає таких осіб
до участі у справі як третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору. У справах щодо майна
господарських організацій, у
статутному капіталі яких є
корпоративні права держави,
господарський суд залучає орган
державної влади, що здійснює
управління корпоративними правами, до
участі у справі як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у
заявах третіх осіб про вступ у справу
на стороні позивача або відповідача
зазначається, на яких підставах третіх
осіб належить залучити або допустити
до участі у справі.

Питання про допущення або залучення
третіх осіб до участі у справі
вирішується господарським судом, який
виносить з цього приводу ухвалу.

Згідно з п. 1.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" ГПК передбачає
можливість участі в судовому процесі
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог, на предмет спору,
якщо рішення господарського суду зі
спору може вплинути на права та
обов'язки цієї особи щодо однієї із
сторін (стаття 27 ГПК). Така третя особа
виступає в процесі на стороні позивача
або відповідача - у залежності від того,
з ким із них у неї існують (або існували)
певні правові відносини.

Згідно зі статтею 21 ГПК сторонами у
судовому процесі - позивачами і
відповідачами - можуть бути
підприємства та організації, зазначені
у статті 1 цього Кодексу. Це правило
встановлено лише для сторін в судовому
процесі і не стосується третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору. Отже, такими особами
можуть бути і громадяни, які не мають
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності.

Питання про допущення або залучення
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, до
участі у справі вирішується ухвалою
суду про прийняття позовної заяви до
розгляду (із зазначенням про це в
ухвалі про порушення провадження у
справі) або під час розгляду справи, але
до прийняття господарським судом
рішення, з урахуванням того, чи є у цієї
особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому.

Ухвали про залучення до участі у справі
третіх осіб або їх вступ у справу
оскарженню в апеляційному та у
касаційному порядку не підлягають.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду,
дослідивши матеріали справи, дійшла
висновку, що рішення суду в справі №
910/4616/14 не може вплинути на права і
обов'язки працівника позивача -
економіста з фінансової роботи -
ОСОБА_4, а тому судом першої інстанції
правомірно відмовлено в задоволенні
клопотання про залучення працівника
позивача - економіста з фінансової
роботи - ОСОБА_4 до участі в справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Н-ТРАНС" на
рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 у справі № 910/4616/14 -
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 у справі № 910/4616/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4616/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала