ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2014 р.
Справа № 911/1680/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Рябцевої О.О.,
розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Геокс», м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Розважівське
агро-промислове підприємство»,
Київська обл., Іванківський р-н, с.
Розважів

про стягнення 2309240,09 грн.

за участю представників:

від позивача: Опольський В.С. (дов. від
12.05.2014 р.);

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Геокс» (далі - позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Розважівське
агро-промислове підприємство» (далі -
відповідач) про стягнення 3353953,71 грн., з
яких 2168490,56 грн. заборгованості за
договором поставки № 06/03/2013 від 06.03.2013 р.
з урахуванням коливання курсу гривні,
261155,15 грн. пені, 722358,42 грн. 36% річних та
201949,58 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на порушення відповідачем
умов договору поставки № 06/03/2013 від
06.03.2013 р. в частині зобов'язання з оплати
вартості поставленого товару, у зв'язку
з чим за ним утворилася заборгованість
у сумі 1498647,50 грн. В зв`язку з наявністю
зазначеної заборгованості позивачем
на підставі п.п. 5.4., 5.8. договору
нараховано відповідачу 261155,15 грн. пені
та на підставі ст. 625 ЦК України - 722358,42
грн. 36% річних та 201949,58 грн. інфляційних
втрат. При цьому, відповідно до п. 5.9.
договору, яким передбачено, що на
момент проведення остаточного
розрахунку сума, що не була сплачена за
поставлений товар, та сума не сплачених
штрафних санкцій підлягають
корегуванню у випадку падіння курсу
гривні більше ніж на 2%, позивач,
здійснивши відповідний розрахунок з
урахуванням коливання курсу гривні,
просить суд стягнути з відповідача
3353953,71 грн., з яких 2168490,56 грн.
заборгованості, 261155,15 грн. пені, 722358,42
грн. 36% річних та 201949,58 грн. інфляційних
втрат.

08.07.2014 р. до господарського суду
Київської області від позивача
надійшла заява про зменшення розміру
позовних вимог, в якій позивач просить
суд стягнути з відповідача 2309240,09 грн., з
яких 1498647,50 грн. заборгованості, 134916,50
грн. пені, 499223,13 грн. 36% річних та 176452,96
грн. інфляційних втрат.

Таким чином, господарським судом
розглядаються позовні вимоги про
стягнення з відповідача 2309240,09 грн., з
яких 1498647,50 грн. заборгованості, 134916,50
грн. пені, 499223,13 грн. 36% річних та 176452,96
грн. інфляційних втрат.

Представник позивача в судових
засіданнях 22.05.2014 р. та 12.06.2014 р.
підтримав позовні вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві, а в
судовому засіданні 17.07.2014 р. також з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судові
засідання 22.05.2014 р., 12.06.2014 р. та 17.07.2014 р.
не з'явився, хоча про час та місце
судових засідань відповідач був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення №
41897323. Крім того, вся кореспонденція
надсилалася на адресу відповідача, за
якою він зареєстрований в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (Спеціальний
витяг № 18717475 від 22.05.2014 р. з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців). Відповідач
відзив на позов суду не надіслав, про
причини неявки суд не повідомив.

Згідно з абзацом 3 пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України в разі
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, заслухавши пояснення
представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

06.03.2013 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Геокс» (постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Розважівське агро-промислове
підприємство» (покупець) було укладено
договір поставки № 06/03/2013 (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник в порядку та на умовах,
визначених в договорі, зобов'язується
поставити (передати) у власність
покупцю паливно-мастильні матеріали
(товар), а покупець в порядку та на
умовах, визначених в договорі,
зобов'язується прийняти та оплатити
його.

Згідно з п. 2.2. договору ціна договору
складає сумарну вартість поставленого
постачальником товару та прийнятого
покупцем.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що
розрахунки за товар здійснюються
покупцем в строк не пізніше 30
календарних днів з моменту здійснення
постачальником поставки товару та на
підставі виставленого рахунку-фактури,
отриманого в рамках договору.

Відповідно до п. 2.5. договору розрахунки
за договором здійснюються покупцем в
національній валюті України в
безготівковому порядку на поточний
рахунок постачальника, що вказаний в
договорі. Датою здійснення оплати
покупцем вважається дата отримання
грошових коштів на поточний рахунок
продавця (п. 2.6. договору).

Згідно з п. 3.3. договору постачальник
разом із товаром зобов'язується надати
покупцю документи, необхідні для його
супроводження. Кожна партія товару
супроводжується оригіналами наступних
документів: рахунок-фактури; податкову
накладну; видаткову накладну (накладну
про передачу товару);
товаротранспортну накладну або З/Д
накладну; сертифікат якості товару.

Покупець через уповноваженого
представника, зобов'язаний надати
постачальнику оригінал довіреності на
право отримання товарно-матеріальних
цінностей для отримання товару (п. 3.4.
договору).

Пунктом 3.5. договору передбачено, що
право власності на товар переходить до
покупця в момент одержання ним товару
та підписання видаткової накладної або
іншого письмового узгодженого
сторонами документа, що свідчить про
передачу товару.

Відповідно до п. 4.3. договору фактична
кількість поставленого покупцеві
постачальником товару підтверджується
комплектом товарно-транспортних
документів, а саме з/д накладної або
товарно-транспортної накладної, яка
слідує з товаром до місця призначення.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що
договір вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
уповноваженими представниками та
скріплення печатками сторін і діє до «
31» грудня 2013 р., але в будь-якому випадку
до повного виконання сторонами взятих
на себе зобов'язань.

На виконання умов договору позивач в
період з 26.04.2013 р. по 01.08.2013 р. поставив, а
відповідач прийняв товар на загальну
суму 2310605,00 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковими накладними № 1-00000043 від
26.04.2013 р. на суму 296957,50 грн., № 1-00000044 від
03.05.2013 р. на суму 287292,25 грн., № 1-00000052 від
16.05.2013 р. на суму 340611,40 грн., № 1-00000053 від
31.05.2013 р. на суму 335654,80 грн., № 1-00000054 від
13.06.2013 р. на суму 335654,80 грн., № 1-00000063 від
23.07.2013 р. на суму 197472,00 грн., № 1-00000065 від
31.07.2013 р. на суму 169722,00 грн. та № 1-00000067
від 01.08.2013 р. на суму 347240,25 грн.,
підписаними уповноваженими
представниками сторін та скріпленими
печатками підприємств.

Крім того, на підтвердження факту
поставки товару позивачем додано до
позовної заяви копії
товарно-транспортних накладних та
податкових накладних на кожну
поставлену партію товару.

Для отримання вищезазначеного товару
відповідачем було видано довіреності
№ 94 від 25.04.2013 р., № 106 від 07.05.2013 р., № 111
від 16.05.2013 р., № 135 від 31.05.2013 р., № 150 від
13.06.2013 р., № 204 від 23.07.2013 р., № 210 від 31.07.2013
р. та № 211 від 31.07.2013 р. на ім'я
завідуючого складом ПММ ОСОБА_2.

Однак, відповідач в порушення умов п. 2.3.
договору станом на час подання
позовної заяви за отриманий товар
розраховувався частково на суму 811957,50
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи актом звірки
взаємних розрахунків станом на 28.02.2014 р.
та виписками з банківського рахунку
позивача за період з 04.09.2013 р. по 13.11.2013
р., в зв'язку з чим за ним утворилась
заборгованість перед позивачем у сумі
1498647,50 грн.

Враховуючи викладене, позивач
звернувся до відповідача з претензією
вих. № 68 від 28.02.2014 р., в якій просив
протягом 7 днів з дня отримання
претензії погасити існуючу
заборгованість.

Вказана претензія була отримана
відповідачем 28.02.2014 р., що
підтверджується підписом секретаря
ТОВ «Розважівське агро-промислове
підприємство» на претензії, проте
залишена ним без задоволення.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами статей 525, 526
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки на час прийняття
рішення заборгованість відповідача
перед позивачем за поставлений товар у
сумі 1498647,50 грн. не погашена, розмір
вказаної заборгованості
підтверджується матеріалами справи,
вимога позивача про стягнення з
відповідача 1498647,50 грн. підлягає
задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 134916,50 грн. пені за
прострочення відповідачем строків
оплати отриманого товару.

Відповідно до п. 5.4. договору сторона, що
прострочила виконання зобов'язання за
договором, сплачує іншій стороні пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день такого прострочення від
вартості невиконаного зобов'язання.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача 134916,50 грн. пені,
нарахованої за загальний період з
03.06.2013 р. по 07.03.2014 р. на заборгованість
відповідача за кожною видатковою
накладною окремо з урахуванням
часткових проплат.

Проте, наданий позивачем розрахунок
пені є невірним, оскільки позивачем
неправильно зазначено дати здійснення
відповідачем часткових проплат за
отриманий товар та дати початку
періоду прострочення відповідачем
зобов'язань щодо оплати отриманого
товару, в зв'язку з чим порушено вимоги
ч. 6 ст. 232 ГК України щодо припинення
нарахування штрафних санкцій через
шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 2.3.
договору розрахунки за товар
здійснюються покупцем в строк не
пізніше 30 календарних днів з моменту
здійснення постачальником поставки
товару.

Тобто, відповідно до умов договору, з
урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК
України, відповідач повинен був
оплатити поставлений товар у наступні
строки:

за видатковою накладною № 1-00000043 від
26.04.2013 р. - 26.05.2013 р. (прострочення з 27.05.2013
р.);

за видатковою накладною № 1-00000044 від
03.05.2013 р. - 03.06.2013 р. (прострочення з 04.06.2013
р.);

за видатковою накладною № 1-00000052 від
16.05.2013 р. - 17.06.2013 р. (прострочення з 18.06.2013
р.);

за видатковою накладною № 1-00000053 від
31.05.2013 р. - 01.07.2013 р. (прострочення з 02.07.2013
р.);

за видатковою накладною № 1-00000054 від
13.06.2013 р. - 15.07.2013 р. (прострочення з 16.07.2013
р.);

за видатковою накладною № 1-00000063 від
23.07.2013 р. - 23.08.2013 р. (прострочення з 24.08.2013
р.);

за видатковою накладною № 1-00000065 від
31.07.2013 р. - 02.09.2013 р. (прострочення з 03.09.2013
р.);

за видатковою накладною № 1-00000067 від
01.08.2013 р. - 02.09.2013 р. (прострочення з 03.09.2013
р.).

Відповідно до вірного розрахунку,
здійсненого судом з дотриманням вимог
ч. 6 ст. 232 ГК України за загальний період
з 03.06.2013 р. по 03.03.2014 р. на заборгованість
відповідача по кожній видатковій
накладній окремо з урахування вірних
дат початку періодів прострочення та
часткових проплат відповідача, сума
пені становить 132614,42 грн., які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 499223,13 грн. 36% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з п. 5.8. договору (в редакції
додаткової угоди № 1 від 27.05.2013 р.) у
випадку порушення покупцем строку
розрахунку за товар понад 7 діб,
передбачений п. 2.3. договору, останній
несе відповідальність у вигляді штрафу
в розмірі 36% річних за користування
чужими грошовими коштами від вартості
простроченого зобов'язання.

Враховуючи пояснення представника
позивача в судовому засіданні, в яких
він зазначив, що сторони в п. 5.8.
договору помилково зазначили 36% річних
як штраф, та те, що відповідальність у
вигляді штрафу передбачена сторонами в
п. 5.5. договору, господарський суд
дійшов висновку, що пунктом 5.8. договору
встановлено саме розмір процентів
річних, що підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача у разі
прострочення ним оплати отриманого
товару.

Так, позивач просить суд стягнути з
відповідача 36% річних у сумі 499223,13 грн.,
що нараховані за загальний період з
02.06.2013 р. по 29.04.2014 р. на заборгованість
відповідача за договором поставки з
урахуванням часткових проплат.

Однак, наданий позивачем розрахунок 36%
річних є невірним, оскільки позивачем
неправильно визначено дати здійснення
відповідачем часткових проплат за
отриманий товар та дати початку
періоду прострочення відповідачем
зобов'язань щодо оплати отриманого
товару.

Відповідно до вірного розрахунку,
здійсненого судом за загальний період
з 03.06.2013 р. (8-ий день прострочення оплати
товару за видатковою накладною № 1-00000043
від 26.04.2013 р.) по 29.04.2014 р. на
заборгованість відповідача за
договором поставки з урахування вірних
дат початку періодів прострочення та
часткових проплат відповідача, сума 36%
річних становить 487388,81 грн., які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 176452,96 грн. інфляційних
втрат, нарахованих за жовтень 2013 р. на
заборгованість у сумі 2013647,50 грн. та за
листопад 2013р. - травень 2014 р. на
заборгованість у сумі 1498647,50 грн.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» індекс інфляції -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, позивачем
неправомірно нараховано інфляційні
втрати за жовтень 2013 р. на
заборгованість у сумі 2013647,50 грн.,
оскільки станом на останній день
вказаного місяця з урахуванням
часткових проплат заборгованість
відповідача за договором поставки
становила 1813647,50 грн.

Таким чином, відповідно до вірного
розрахунку, здійсненого судом за
жовтень 2013 р. на заборгованість у сумі
1813647,50 грн. та за листопад 2013р. - травень
2014 р. на заборгованість у сумі 1498647,50
грн., інфляційні втрати становлять
175652,96 грн., які підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до статті 49 ГПК України
покладаються судом на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже, відповідно до статті 49 ГПК
України на відповідача покладається
судовий збір у сумі 45886,07 грн.

Статтею 7 Закону України «Про судовий
збір» встановлено, що сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Згідно з п. 5.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів, у
тому числі й за відсутності заяви
(клопотання) сторони чи іншого учасника
судового процесу про повернення суми
судового збору. Про таке повернення
зазначається, зокрема, в резолютивній
частині судового рішення, яким
закінчується розгляд справи по суті
(при цьому в його мотивувальній частині
наводяться підстави повернення сум
судового збору згідно із Законом).

Враховуючи те, що позивачем при
зверненні до господарського суду з
позовною заявою майнового характеру
було сплачено 68314,45 грн. судового збору,
тоді як з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог
позивач мав сплатити судовий збір у
сумі 46184,80 грн., то господарський суд
дійшов висновку про повернення
позивачу 22129,65 грн. надмірно сплаченого
судового збору.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Розважівське агро-промислове
підприємство» (07241, Київська обл.,
Іванківський р-н, с. Розважів, вул.
Іванківська, 9, код 03755495) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Геокс» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 14-В,
офіс 4, код 37265,50 грн. (один мільйон
чотириста дев'яносто вісім тисяч
шістсот сорок сім грн. 50 коп.)
заборгованості, 132614,42 грн. (сто тридцять
дві тисячі шістсот чотирнадцять грн. 42
коп.) пені, 487388,81 грн. (чотириста
вісімдесят сім тисяч триста вісімдесят
вісім грн. 81 коп.) 36% річних, 175652,96 грн.
(сто сімдесят п'ять тисяч шістсот
п'ятдесят дві грн. 96 коп.) інфляційних
втрат та 45886,07 грн. (сорок п'ять тисяч
вісімсот вісімдесят шість грн. 07 коп.)
судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Повернути товариству з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Геокс» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 14-В,
офіс 4, код 37265947) 22129,65 грн. судового
збору, сплаченого до Державного
бюджету України згідно з платіжним
дорученням № 1931 від 14.04.2014 р.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Рябцева О.О.

Рішення підписано 25.07.2014 р.