ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р.
Справа № 914/4594/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Бонк Т. Б.

суддів
Бойко С.М.

Давид Л.Л.

при секретарі судового засідання Борщ
І.О.

від позивача ( скаржник) - Ковальчук
Х.Я.(представник за довіреністю)

від відповідача - не з'явився

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Крикус В.В. (представник за
довіреністю)

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Вихованський К.
В.(представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу
Львівської міської ради, м. Львів № 1104-
вих.-229 від 28.02.2014 року

на рішення господарського суду
Львівської області від 20.02.2014 року
(головуючий суддя Долінська О. З.)

у справі № 914/4594/13

за позовом: Львівської міської ради, м.
Львів

до відповідача: Комунального
підприємства "Крокус - послуги", м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради, м.
Львів, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Хімпобутсервіс", м. Львів

про: визнання незаконним та скасування
наказу

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Львівської області від 20.02.2014 року у
справі № 914/4594/13 в задоволенні позовних
вимог Львівської міської ради, м.Львів,
до Комунального підприємства (далі - КП)
"Крокус - послуги", м. Львів, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради, м. Львів, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Хімпобутсервіс", м.
Львів, про визнання незаконним та
скасування наказу - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позов
не є документально та нормативно
обґрунтованим, позивачем не наведено
жодного належного доказу, який би
підтверджував наявність порушення
його прав чи інтересів прийняттям
оспорюваного наказу. Управління
промисловості та підприємництва
Львівської міської ради (далі ЛМР) та
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики ЛМР
на час виникнення та дії договірних
відносин діяли в межах чинного
законодавства.

В апеляційній скарзі скаржник просить
рішення суду скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задоволити,
мотивуючи це тим, що жодними
нормативними актами не передбачено
делегування ЛМР Управлінню
комунальної власності повноважень
власника комунального майна, в
останнього відсутні права на надання
згоди на заміну сторони у договорі
оренди чи повноваження погоджувати
передачу прав орендаря третій особі. В
даному випадку розпоряджатися
нежитловими приміщеннями комунальної
власності, на які передано майнові
права оренди, вправі лише
територіальна громада м.Львова в особі
Львівської міської ради. Видавши
оспорюваний наказ, КП «Крокус послуги»
перебрало на себе повноваження щодо
розпорядження комунальним майном, які
законом віднесені до виключної
компетенції Львівської міської ради.

В судові засідання представник
відповідача не з'являвся, хоча
відповідач належним чином, був
повідомлений про час та місце розгляду
справи. Апеляційний господарський суд,
з врахуванням думки сторін, вважає за
можливе розглядати справу у
відсутності представника відповідача
на підставі наявних доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, заслухавши
пояснення представників сторін у
судових засіданнях, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що рішення
господарського суду першої інстанції
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що між Управлінням
комунального майна Львівської міської
ради, правонаступником якого є
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради, та
відповідачем КП "Крокус-послуги",
11.12.2006р. укладено договір оренди № Ш-4907-5
нерухомого майна (будівель, споруд,
приміщень) (надалі - Договір).

Відповідно до п.1 даного Договору,
орендодавець передає в строкове платне
користування орендарю нежитлові
приміщення першого поверху за адресою:
м. Львів, вул. Шевченка, 26, загальною
площею 27,30 кв.м. Як передбачено п. 2
Договору, цільовим призначенням
об'єкта оренди є приймальний пункт.

Згідно п. 4.1 Договору, термін договору
оренди визначений з 11.12.2006 р. до 10.12.2007 р.

Наказом Управління комунального майна
Львівської міської ради за № 174-с від
02.10.2006р., дозволено орендарю КП "Крокус -
послуги" передати в суборенду ТзОВ
"Хімпобутсервіс" нежитлові приміщення
у м. Львові по вул. Шевченка, 26,
загальною площею 27,30 кв.м.

Відповідач уклав з ТзОВ
"Хімпобутсервіс" договір суборенди № 3
нерухомого майна (будівель, споруд,
приміщень) від 01.02.2007р. і передав
останньому в суборенду нежитлові
приміщення у м. Львові по вул. Шевченка,
26, загальною площею 27,30 кв.м. для надання
побутових послуг.

Згідно п. 4.1. Договору термін договору
суборенди визначений з 01.02.2007 року до
25.01.2008 року.

Також, між Управлінням комунального
майна Львівської міської ради та
відповідачем, 11.12.2006р. укладено договір
оренди № Ф-4906-5 нерухомого майна
(будівель, споруд, приміщень) - надалі
Договір. Відповідно до п. 1 даного
Договору орендодавець передає в
строкове платне користування орендарю
нежитлові приміщення першого поверху
за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 13,
загальною площею 44,40 кв.м. Як
передбачено п. 2 договору цільовим
призначенням об'єкта оренди є
хімчистка (приймальний пункт).

Згідно п. 4.1 Договору, термін договору
оренди визначений з 11.12.2006 р. до 10.12.2007 р.

Наказом Управління комунального майна
Львівської міської ради за № 173-с від
02.10.2006 р. дозволено орендарю КП "Крокус -
послуги" передати в суборенду ТзОВ
"Хімпобутсервіс" нежитлові приміщення
у м. Львові по вул. Федьковича, 13,
загальною площею 44,40 кв.м.

Відповідач уклав з ТзОВ
"Хімпобутсервіс" договір суборенди № 2
нерухомого майна (будівель, споруд,
приміщень) від 15.12.2006 р. і передав
останньому в суборенду нежитлові
приміщення у м. Львові по вул.
Федьковича, 13, загальною площею 44,40 кв.м.
для надання побутових послуг строком з
02.10.2006 року по 02.10.2007 року.

17.07.2007р. КП "Крокус-послуги" видало наказ
за № 18 про передачу ТзОВ
"Хімпобутсервіс" права оренди на
приміщення по вул. Шевченка. 26 та по вул.
Федьковича, 13 і 20.07.2007р. складено акт
приймання - передачі майнових прав на
володіння та користування нежитловими
приміщеннями.

Позивач вважає, що розпоряджатися
приміщеннями комунальної власності
вправі лише територіальна громада
м.Львова в особі Львівської міської
ради, розцінює даний наказ як
незаконний, такий, що порушує права
позивача та у зв'язку з цим просить його
скасувати.

Таким чином, предметом даного спору є
визнання незаконним та скасування
наказу КП «Крокус - послуги» № 18 від
17.07.2007 року про передачу права оренди.

Згідно з ст.1 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
-ГПК України), підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють свою підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності (далі -підприємства та
організації), мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських судів за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Пунктом 2 Роз'яснень Президії Вищого
арбітражного суду України № 02-5/35 від
26.01.2000р. "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів", з наступними змінами
наголошується, що обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є, зокрема,
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів підприємства чи
організації - позивача у справі.

Якщо за результатами розгляду справи
факту такого порушення не встановлено,
у господарського суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Львівська міська рада свої
повноваження здійснює відповідно до
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21 травня
1997 року. Відповідно до ст.26 цього Закону
передбачена виключна компетенція
сільських, селищних, міських рад,
зокрема, прийняття рішень щодо
відчуження комунального майна
відповідно до закону. Повноваження ж у
сфері оренди комунального майна до
виключної компетенції Львівської
міської ради не відноситься.

Відповідно до підпункту 2) пункту а) ст.30
Закону, до власних (самоврядних)
повноважень виконавчих органів
сільських селищних, міських рад
відноситься вирішення питань щодо
використання нежилих приміщень,
будинків і споруд, що належать до
комунальної власності.

Згідно ст. 29 Закону України «Про
місцеве самоврядування» до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать:а)
власні (самоврядні) повноваження: 1)
управління в межах, визначених радою,
майном, що належить до комунальної
власності відповідних територіальних
громад.

Правонаступником Управління
комунального майна Львівської міської
ради є Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради, на
яке згідно Положення, затвердженого
рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради № 1205 від
27.10.2006р. (п.2), покладено виконання
функцій органу управління майном
комунальної власності територіальної
громади м. Львова, передача в оренду,
відчуження (приватизація) цього майна,
подання на розгляд міської ради
пропозицій щодо порядку умов
відчуження майна, проектів місцевих
програм приватизації та переліків
об'єктів комунальної власності, які не
підлягають приватизації, організації
цих програм.

Також, Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради
наділене відповідними повноваженнями
у сфері передачі в оренду комунального
майна Положенням про оренду майна
територіальної громади м.Львова,
затвердженого ухвалою Львівської
міської ради від 07.06.2007р. № 897 (з
наступними змінами та доповненнями).
Згідно цього Положення орендодавцем
майна територіальної громади м.Львова
визначено управління комунальної
власності департаменту економічної
політики ЛМР.

Ухвалою Львівської міської ради від
19.10.2006 року № 219 затверджено «Положення
про розмежування повноважень між
виконавчими органами Львівської
міської ради», згідно якого у межах
повноважень, визначених цим
положенням, виконавчі органи ради
наділені правом виступати (діяти) від
імені міської ради та її виконавчого
комітету без окремого доручення.

Дане Положення затверджує
повноваження департаменту економічної
політики, серед яких передбачено
реалізацію політики органів місцевого
самоврядування м.Львова у сфері
управління майном, що належить до
власності територіальної громади
міста (комунальної власності міста),
виконання повноважень орендодавця
майна комунальної власності міста.

Отже, Львівська міська рада делегувала
відповідні функції щодо питань оренди
нерухомого майна Управлінню
комунального майна (власності), яке є
самостійною юридичною особою.

Таким чином, вищезазначеним
спростовується те, що розпорядження
майном комунальної власності, зокрема,
у сфері орендних відносин, відноситься
до виключної компетенції Львівської
міської ради.

Судом встановлено, що право
користування нежитловими приміщеннями
по вул.Шевченка, 26 і по вул.Федьковича, 13
в м. Львові, в третьої особи - ТзОВ
"Хімпобутсервіс", виникло з 15.12.2006 р. та з
01.02.2007 р. на законних підставах, а саме
на підставі договорів суборенди №2 та
№3, укладених з попереднім орендарем -
комунальним підприємством
"Крокус-послуги" (згідно
наказів-погоджень орендодавця -
Управління комунальної власності №173 с
та №174 с).

Позивач не надав суду жодних доказів
неналежного виконання користувачами
своїх обов'язків. Навпаки, як свідчать
матеріали справи, зазначені приміщення
використовуються за призначенням,
знаходяться в належному стані, орендна
плата вноситься вчасно і в повному
обсязі та отримується орендодавцем.

Підтвердженням цього є лист Управління
комунальної власності від 01.11.2013р. №
2302-2321, в якому зазначається, що 09.10.2013р.
комісією з підготовки пропозицій для
надання в оренду майна територіальної
громади м.Львова (протокол №18 від 09.10.2013
р.) прийнято рішення, продовжити
договори оренди нежитлових приміщень
на вул.Федьковича,13 та вул.Шевченка,26 в
м. Львові №Ф-4906-5 та №Ш-4907-5.

Різне тлумачення сторонами норм закону
та договірних стосунків, стосовно
оренди нежитлових приміщеньпо вул.
Шевченка, 26 та Федьковича, 13 в м. Львові
спонукало, попередньо, ТзОВ
"Хімпобутсервіс" звернутись за
захистом своїх прав до суду.

Так, в рішенні господарського суду
Львівської області від 24.09.2012 року у
справі № 5015/2831/12 за позовом ТзОВ
"Хімпобутсервіс" до Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради (за участю 3-ї особи КП
"Крокус-послуги") про визнання договору
оренди продовженим зазначається
наступне : КП "Крокус-послуги" у справі
за погодженням з Управлінням
промисловості та підприємництва
Львівської міської ради 17.07.2007 року
видано наказ № 18, згідно якого третьою
особою, як орендарем, передано
позивачеві право оренди на приміщення
у м.Львові по вул. Шевченка,26 і по
вул.Федьковича,13. Згодом третьою особою
та позивачем складено акт
прийому-передачі майнових прав від
20.07.2007р., згідно якого КП
"Крокус-послуги" передало, а позивач
прийняв на себе майнові права
володіння та користування нежитловими
приміщеннями у м.Львові по
вул.Шевченка,26 і по вул.Федьковича,13.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК
України, факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Позивач фактично просить визнати
незаконним та скасувати наказ, який за
своєю правовою природою є актом
індивідуальної дії і був реалізований,
вичерпав свою дію ще в 2007 році.

Невірним є і посилання позивача
Львівської міської ради на ст.ст. 520;513;521
ЦК України, оскільки позивач ніколи не
був стороною у відносинах оренди
зазначених приміщень, а отже він не
може, згідно норм чинного
законодавства,бути кредитором, чи
будь-якою іншою стороною в таких
зобов'язаннях.

За таких обставин твердження позивача
про те, що розпоряджатися нежитловими
приміщеннями комунальної власності,
які знаходяться за адресами: м.Львів,
вул.Федьковича,13 та м.Львів,
вул.Шевченка, 26 вправі лише
територіальна громада м.Львова в особі
Львівської міської ради, як і змінювати
сторону в зобов'язаннях щодо оренди цих
приміщень, - є необґрунтованими і
такими, що не відповідають фактичним
обставинам справи, нормам чинного
законодавства та відповідним рішенням
органів місцевого самоврядування.

Також позивач посилається на п.30 ч.1 ст.
26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" стосовно
того, що виключно на пленарних
засіданнях міської ради вирішуються
питання про створення, ліквідацію,
реорганізацію та перепрофілювання
підприємств, установ, організацій
комунальної власності відповідної
територіальної громади. Однак,
повноваження по здійсненню
оперативного контролю за діяльністю
таких підприємств мають визначені
радою виконавчі органи - управління,
районні адміністрації. Так, ухвалою
Львівської міської ради від 09.12.2004р. №
1908 було затверджено Типовий статут
Львівського комунального
підприємства. Як вбачається з п.1.1.
Типового статуту, Львівське комунальне
підприємство створюється Львівською
міською радою та підпорядковується
управлінню (районній адміністрації),
яке є представником власника -
територіальної громади м.Львова і
органом, до сфери управління якого
входить комунальне підприємство
(надалі-Уповноважений орган).

Наведені норми Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
матеріали справи та відповідні рішення
органів місцевого самоврядування
свідчать про те, що Управління
промисловості та підприємництва
Львівської міської ради та Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, в силу своїх повноважень,
на час виникнення і дії договірних
стосунків з орендарями (сторони у
справі), щодо прав володіння і
користування нежитловими приміщеннями
за адресами вул. Федьковича, 13 та
Шевченка, 26 в м. Львові, мали законні
підстави, належні повноваження і
вчиняли дії, в межах чинного
законодавства.

В свою чергу, Львівська міська
рада, як окрема юридична особа, згідно
абз. 6 ст.1 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" є
представницьким органом місцевого
самоврядування - виборним органом, який
складається з депутатів і відповідно
до закону наділяється правом
представляти інтереси територіальної
громади і приймати від її імені
рішення. Відповідно до норм закону і
делегованих Радою повноважень
виконавчим органам місцевого
самоврядування, як на час виникнення
договірних стосунків, так і на момент
подання позовної заяви, остання не
володіє жодними управлінськими
функціями щодо будь-якого комунального
підприємства в процесі здійснення ним
своєї господарської діяльності,
зокрема стосовно КП "Крокус-послуги".

Щодо спливу строку позовної
давності у даній справі, то слід
зазначити, що заява про сплив позовної
давності, зроблена будь-якою іншою
особою (в тому числі й учасником
судового процесу, включаючи прокурора,
який не є стороною у справі), крім
сторони у спорі, не є підставою для
застосування судом позовної давності.
Зокрема, частиною четвертої статті 27
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК) передбачено, що
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
користуються процесуальними правами
сторони (за певними винятками); при
цьому права сторони, визначені,
зокрема, статтею 22 та іншими нормами
цього Кодексу, є саме процесуальними, в
той час як згаданий припис статті 267 ЦК
України є нормою права матеріального і
не може розумітися як можливість
застосування господарським судом
позовної давності за заявами
зазначених третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач не брав участі у
судових засіданнях в суді першої
інстанції та не подавав заяв про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності, а третя особа без
самостійних вимог на предмет спору
позбавлена такого права, то в суду
першої інстанції були відсутні
процесуально-правові підстави для
застосування припису ст. 267 ЦК України,
хоча з підстав норм права
матеріального строк звернення до суду
у даній справі сплив.

Відповідно до статті 4-3 ГПК
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності, сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Рішення приймається
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
іншими учасниками господарського
процесу, а також доказів, які були
витребувані господарським судом (ч. 2
ст. 82 ГПК України).

Рішення приймається
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
іншими учасниками господарського
процесу, а також доказів, які були
витребувані господарським судом (ч.2
ст. 82 ГПК України).

З огляду на все викладене вище, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що
оскаржуване рішення у даній справі
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства і підстав для його
скасування немає, а зазначені в
апеляційній скарзі доводи скаржника не
визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 ГПК України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
залишено без задоволення, витрати по
сплаті судового збору в порядку ст.49
ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 20.02.2014 року у
справі № 914/4594/13 - залишити без змін,
апеляційну скаргу Львівської міської
ради, м. Львів № 1104- вих.-229 від 28.02.2014
року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу
місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений
04.08.2014 р.

Головуючий суддя
Т.Б. Бонк

Суддя
С.М. Бойко

Суддя
Л.Л. Давид