ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014 р.
Справа № 914/2079/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Cандора»,
с.Миколаївське Жовтневого району
Миколаївської області

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, с.Зимна Вода
Пустомитівського району Львівської
області

про стягнення 11010,69грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Горбань М.Ю.

Представники:

від позивача: Ковч А.В. - представник за
довіреністю

від відповідача: не з'явився

Суть спору: позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Cандора», с.Миколаївське Жовтневого
району Миколаївської області до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
с.Зимна Вода Пустомитівського району
Львівської області про стягнення
заборгованості в сумі 11010,69грн., з яких
9473,10грн. основного боргу, 595,25грн. пені,
355,03грн. 3% річних та 587,34грн. індексу
інфляції.

Ухвалою суду від 12.06.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на
25.06.2014р. Ухвалою суду від 25.06.2014р розгляд
справи відкладено на 23.07.2014р. у зв'язку
із неявкою сторін.

Представник позивача в судове
засідання 23.07.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав повністю з підстав,
зазначених у позовній заяві. Ствердив
зокрема, що між позивачем та
відповідачем - Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 в лютому 2013
року укладено договір поставки, на
виконання умов якого ТзОВ «Сандора»
поставлено відповідачу продукцію на
суму 9473,10грн., що підтверджується
видатковими накладними, долученими до
матеріалів справи. Поставлену
продукцію відповідачем своєчасно не
оплачено, що зумовило звернення до суду
із позовною заявою про стягнення
9473,10грн. основного боргу, 595,25грн. пені,
355,03грн. 3% річних та 587,34грн. індексу
інфляції. Просив позов задоволити.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання
23.07.2014р. повторно не забезпечив,
кореспонденція, надіслана на зазначені
у позовній заяві адреси, а саме: 81110,
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, знаходитьсяв
матеріалах справи, повернута суду
установою зв'язку із відміткою «За
закінченням терміну зберігання».

Пленумом Вищого господарського суду
України у п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р.
роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на
відсутність (вибуття) адресата,
відмову від одержання, закінчення
строку зберігання поштового
відправлення тощо, то вважається, що
адресат повідомлений про час і місце
розгляду справи судом. Доказом
такого повідомлення в разі
неповернення ухвали підприємством
зв'язку може бути й долучений до
матеріалів справи та засвідчений
самим судом витяг з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта» щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень, який містить інформацію
про отримання адресатом відповідного
поштового відправлення, або
засвідчена копія реєстру поштових
відправлень суду.

Враховуючи вищенаведене, суд, у
відповідності до ст.75 ГПК України,
вважає за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами, в яких
достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та
оцінивши подані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Cандора» (позивач по
справі, постачальник за договором) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
укладено договір поставки №007787/2013 від
21.02.2013р., за яким постачальник
зобов'язався протягом строку дії цього
договору передавати покупцю у
власність, а покупець - приймати та
оплачувати продукцію (соки,
безалкогольні та алкогольні напої та
ін.) (п.1.1).

Відповідно до п.1.2 договору,
найменування, одиниця обліку,
кількість та асортимент продукції
вказуються в накладній
(рахунку-фактурі), що складається
відповідно до замовлення покупця.
Згідно із п.1.3 договору, ціна продукції
встановлюється постачальником на
момент відвантаження, відображається в
накладній (рахунку-фактурі) та
вважається погодженою між
постачальником та покупцем за
наявності печаток та підписів
уповноважених осіб. В цьому випадку
накладні виконують функцію
специфікації та є невід'ємною частиною
даного договору. Покупець підтверджує
повноваження осіб, що завіряють своїм
підписом факт прийняття товару на
накладних (рахунках-фактурах).

На підтвердження факту поставки
відповідачу в березні 2013 року
продукції на загальну суму 9473,10грн.,
позивачем долучено до матеріалів
справи копії видаткових накладних
№ЛВРНв-065097, №ЛВРНв-065878 та №ЛВРНв-065879
від 01.03.2013р. підписані представником
відповідача. У поданій заяві (при
супровідному листі вх.№27306/14 від
24.06.2014р.) ТзОВ «Cандора» повідомлено, що
приймання товару по договору
здійснювалось безпосередньо ФО-П
ОСОБА_1, відтак позивач позбавлений
можливості долучити довіреності на
отримання товару. Як вбачається з
матеріалів справи, підприємницька
діяльність здійснюється відповідачем
без печатки.

Відповідно до п.3.2 договору, покупець
зобов'язаний оплатити продукцію
протягом 7 (семи) календарних днів з
дати відвантаження, вказаної в
накладній (рахунку-фактурі), шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок постачальника або
шляхом внесення в касу підприємства.

Зважаючи на невиконання відповідачем
взятих на себе за договором зобов'язань
по оплаті за поставлену продукцію, ТзОВ
«Cандора» звернулось до суду із
позовною заявою про стягнення з
відповідача 9473,10грн. основного боргу,
595,25грн. пені, 355,03грн. 3% річних та 587,34грн.
індексу інфляції.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України та ч.1
ст.265 ГК України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Враховуючи вищенаведене, а також
зважаючи на відсутність в матеріалах
належних та допустимих доказів на
підтвердження повного чи часткового
виконання ФО-П ОСОБА_1 зобов'язань за
договором №007787/2013 від 21.02.2013р. із оплати
продукції, отриманої на підставі
видаткових накладних №ЛВРНв-065097,
№ЛВРНв-065878 та №ЛВРНв-065879 від 01.03.2013р.,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 9473,10грн.
обгрунтовані матеріалами справи,
відповідачем не спростовані та
підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними
санкціями в цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Договором, а саме п.4.2, встановлено, що
за несвоєчасну оплату продукції
покупець сплачує постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
з простроченої суми за кожен день
прострочення оплати.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.6
ст.232 ГК України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пленумом Вищого господарського суду
України у п.2,5 Постанови №14 від 17.12.2013р.
роз'яснено, що приписом ч.6 ст.232 ГК
України, передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Враховуючи вищенаведене та
проаналізувавши долучений позивачем
до матеріалів справи розрахунок, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
595,25грн. пені, нарахованих за період з
06.01.2014р. по 06.06.2014р. слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення 355,03грн. 3%
річних та 587,34грн. індексу інфляції, суд
зазначає, що відповідно ст.625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Проаналізувавши долучені до позовної
заяви розрахунки, суд приходить до
висновку, що позивачем враховано
встановлений п.3.2 договору 7-денний
строк для виконання зобов'язання із
оплати та вірно визначено кількість
днів прострочення виконання
зобов'язання, за які проведено
нарахування 3% річних та індексу
інфляції (456 днів за період з 08.03.2013р. по
06.06.2014р. включно), відтак позов в цій
частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог,
відтак, суд приходить до висновку, що
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 1728,16грн. слід покласти на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код ІПН НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Cандора»
(Миколаївська область, Жовтневий район,
с.Миколаївське; )
9473,10грн. основного боргу, 355,03грн. 3%
річних, 587,34грн. індексу інфляції та
1728,16грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 28.07.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.