ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 р.
Справа № 923/374/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮГ АНТИКОР", м.
Миколаїв

до Публічного акціонерного товариства
"Херсонський суднобудівний завод",
м.Херсон

про стягнення 115 500 грн. 00 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Шибко О.Л., дов. б/н від
03.01.2014 р.;

від відповідача - не прибув

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЮГ АНТИКОР" (позивач)
звернулося до господарського суду
Херсонської області з позовною заявою
до ПАТ "Херсонський суднобудівний
завод" (відповідач) про стягнення 115 500
грн. 00 коп. на підставі договору №
715/П-138-13 від 04.03.2013 року.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог.

Відповідач позовні вимоги визнає в
повному обсязі, але подав клопотання
про розстрочку виконання рішення,
даний документ залучено до матеріалів
справи.

Відповідач в судове засідання не
прибув, хоча був належним чином
повідомлений про час та дату судового
засідання.

06.05.2014 року представник відповідача
подав клопотання про розгляд справи
поза межами строку, передбаченого ст. 69
ГПК України, яке судом було задоволено
та продовжено строк розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд -

в с т а н о в и в:

4 березня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством «Херсонський
суднобудівний завод» (відповідач,
замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Юг Антикор»
(позивач, виконавець) було укладено
договір №715/П-138-13 (далі - договір), за
умовами якого замовник доручає, а
виконавець приймає на себе обов'язки
виконати роботи по очищенню та
фарбуванню поверхонь при будівництві
суден на виробничих площах та
технологічному обладнання замовника
згідно діючої технології в узгоджених
об'ємах та в затверджені строки.

Пунктом 1.2. договору сторони
домовились, що об'єм та строки
виконання робіт узгоджуються в
Додаткових угодах до договору, які є
його невід'ємною частиною.

Із огляду на зазначений Договір суд
дійшов висновку, що за своєю правовою
природою він є договором підряду,
правовідносини, які витікають із нього,
регулюються параграфом 4 глави 61 ЦК
України.

Вищевказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Законами України, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно
ст.174 ГК України, є господарський
договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
корить другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

За змістом ст.837 ЦК України за договором
підряду одна сторона зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Матеріалами справи, а саме актом
здачі-приймання виконаних робіт від
01.07.2013 р. до договору та Додаткових угод
до нього №1 від 04.03.2013 р. та №3 від 01.07.2013
р. - підтверджується належне виконання
позивачем своїх обов'язків за
договором.

01.07.2013 року відповідачу було виставлено
рахунок-фактуру № СФ-0000034 від 01.07.2013 р., в
якому вбачається, що за мінусом
передплати згідно рахунку №СФ-0000004 від
04.03.2013 р., рахунку №СФ-0000013 від 22.04.2013 р. -
відповідач повинен сплатити за
виконані роботи 142372,80 грн.

Судом встановлено, що відповідач в
порушення умов договору борг оплатив
частково в розмірі 32372,80 грн. (09.09.2013 р.),
заборгованість складає 110000,00 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст. 525
Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Враховуючи викладене, вимога позивача
про стягнення з відповідача суми боргу
у розмірі 110000,00 грн. є правомірною та
обґрунтованою.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача 5500,00 грн. пені.

Пунктом 3.1.2. договору сторони погодили,
що відповідач повинен здійснити оплату
після 20-го числа місяця згідно акту
виконаних робіт, тобто 20.07.2013 р.

Пунктом 6.6. договору передбачено, що в
разі затримки розрахунку більше чім на
5 робочих днів замовник сплачує
виконавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діє в період
нарахування пені за кожний день
прострочення платежу (крім вихідних та
святкових днів), але не більше 5 % від
несплаченої суми.

Суд за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи «Ліга» (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного суду
України від 03.04.97р. №62-97р «Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ») перевірив розрахунки пені та
дійшов висновку, що вимоги щодо
стягнення пені в сумі 5500,00 грн.
підлягають задоволенню.

5 травня 2014 року відповідач подав суду
клопотання про розстрочку виконання
рішення.

Позивач заперечує проти задоволення
вищевказаного клопотання.

Відповідно до п.6 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

При вирішенні питання про надання
розстрочки виконання судового рішення
на певний строк господарський суд
повинен враховувати можливі негативні
наслідки для боржника при виконанні
рішення у встановлений строк чи
попередньо встановленим способом, але
перш за все повинен враховувати такі ж
наслідки і для стягувача при затримці
виконання рішення та не допускати їх
настання.

При вирішенні питання щодо доцільності
надання розстрочки виконання судового
рішення судом враховуються
матеріальні інтереси обох сторін та
доказів, наданих на підтвердження
несприятливого фінансового стану.

Судом також враховується ступінь вини
відповідача у виникненні даного спору.
Зокрема, зі змісту судового рішення та
обставин справи вбачається, що даний
спір виник саме з вини відповідача.

З урахуванням вищевикладених обставин
справи, з огляду на матеріальні
інтереси як позивача, так і відповідача
та їх фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору, та інші
обставини справи, суд приходить до
висновку про відсутність у спірних
правовідносинах виняткових обставин,
які можуть бути підставою для
розстрочки виконання судового рішення.

Слід також зазначити, що відповідачем
не було належними доказами
обґрунтовано строк, та його
спроможності у цей відрізок часу
сплатити заборгованість у повному
обсязі.

Приймаючи до уваги вину боржника в
утворенні заборгованості, значну суму
боргу, враховуючи відсутність
будь-яких доказів фінансової здатності
відповідача погасити боргові
зобов'язання в термін 12 місяців, - суд
відмовляє в наданні розстрочки
виконання рішення суду.

З огляду на неявку представника
відповідача, суд зазначає, що в силу
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони мають право брати участь в
господарських засіданнях. Сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють в межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, подають господарському
суду документи, що посвідчують їх
посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.

Відповідно до ст.77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 ГПК
України, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на
підставі ст.77 ГПК України розгляду
справи у разі нез'явлення представника
сторони за викликом господарського
суду є правом, а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо причини
неявки є поважними та обґрунтованими,
та неявка представника сторони
перешкоджає вирішенню спору в даному
судовому засіданні.

Статтями 4-2 та 4-3 ГПК України
закріплено, що правосуддя у
господарських судах здійснюється на
засадах рівності всіх учасників
судового процесу перед законом і судом.

Судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Згідно ст. 43 ГПК України наявні докази
підлягають оцінці у їх сукупності, і
жодний доказ не має для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до положень ст.ст. 33,34 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України
судові витрати покладаються на
відповідача, оскільки з його вини спір
доведено до врегулювання в судовому
порядку.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено про
дату складення повного рішення.

На підставі вищевказаних норм права та
керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

2.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Херсонський суднобудівний
завод» (73000, м.Херсон, Карантинний
острів, 1, р/р 260024721 в ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», МФО 352093, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юг Антикор» (54052,
м.Миколаїв, вул.Заводська площа, 1, р/р
2538 в ПАТ «Кредиагриколь Банк», МФО
300614, ) 110000,00 грн. боргу,
5500,00 грн. пені та судовий збір в сумі
2310,00 грн.

Повне рішення складено 10.06.2014 р.

Суддя
В.В.Литвинова