ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р.
Справа № 922/1404/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Бевзюк О.О.

відповідача - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1421
Х/1-7) на рішення господарського суду
Харківської області від 22.05.14 у справі

за позовом ТОВ "Агропромсбут-2004", м.
Харків,

до ПАТ "Реал Банк", м. Харків,

про зобов"язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агропромсбут-2004",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом про
зобов'язання Публічного акціонерного
товариства "Реал-банк" (надалі -
Відповідач) перерахувати грошові кошти
в сумі 68 900,43 грн. та закрити рахунок у
ПАТ «Реал Банк».

Від Позивача 22 травня 2014 року надійшло
пояснення, де просить суд задовольнити
позовні вимоги та перерахувати залишок
коштів на вказаному рахунку у сумі 68
900,43 грн. на поточний рахунок Позивача
відкритий в ПАТ «Укрсіббанк», м. Харків.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 22.05.2014 року
(суддя Жигалкін І.П.) позовні вимоги
задоволено.

Відповідач із вказаним рішенням
місцевого госопдарського суду не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить це
рішення скасувати, постановити нове
рішення, яким у позові відмовити.

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, про дату, час та
місце проведення судового засідання
повідомлявся належним чином.

Представник позивача у відзиві та в
судовому засіданні проти доводів
апеляційної скарги заперечує, просить
залишити її без задоволення, а
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду - без змін.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представників та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

14.06.10р. між Позивачем та Відповідачем
був укладений Договір банківських
рахунків суб'єкта господарювання №
3712/08-4/6Т, відповідно до якого Відповідач
відкрив Позивачу поточний рахунок №
969, на підставі заяви Позивача і
наданих ним документів і здійснював
розрахункове-касове обслуговування.

Відповідно до п. 2.2. Договору Відповідач
зобов'язався надавати Позивачеві
комплекс банківських послуг протягом
операційного часу, відповідно до п.2.6.
вказаного договору Відповідач
зобов'язався протягом операційного
часу передавати розрахункові
документи (у т.ч. в електронному
вигляді), що підтверджують списання
коштів з рахунків і зарахування коштів
на рахунки Позивача, а також
підтверджувати прийняття документів
на інкасо.

Відповідно до п.7.2. Договору Позивач
вправі розірвати договір достроково, у
будь-який час, якщо він не має перед
банком невиконаних зобов'язань.

03.03.14р. Позивач звернувся до
Відповідача з заявою вих. №11, в якій
просив закрити рахунок Позивача у
Відповідача та перерахувати залишок
коштів в сумі 68 900,43 грн. на рахунку
Позивача у Відповідача на рахунок
№6301, відкритий Позивачем в ПАТ
«Укрсіббанк» м. Харків. До заяви
Позивачем було надано платіжне
доручення № 45 від 03.03.14р.

Проте Відповідач вказану заяву
Позивача не задовольнив, рахунок
Позивача не закрив, грошові кошти в
сумі 68 900,43 грн., що залишились на цьому
рахунку не перерахував.

На рахунку Позивача у Відповідача
знаходяться кошти в сумі 68 900,43 грн., що
підтверджується банківською випискою,
копія якої залучена до матеріалів
справи.

У відповідь Відповідач направив лист
вих. № 08-107/684 від 12.03.2014р., за підписом
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію ПАТ «Реал
Банк» Кадирова В.В., в якому
повідомлялось, що відповідно до
постанови Правління Національного
банку України від 28.02.14 № 109 «Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства "Реал-банк" до категорії
неплатоспроможних» з 03.03.2014 у ПАТ «Реал
Банк» запроваджено тимчасову
адміністрацію, у зв'язку з чим
Відповідачем, посилаючись на п. 1 ч. 5. ст.
36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
було повідомлено, що Позивач є
кредитором ПАТ «Реал Банк» та
Відповідач не може порушити вимог
чинного законодавства України та
виплатити Позивачеві (під час дії
заборони на задоволення вимог
кредиторів), як юридичній особі суму
коштів, що знаходиться на банківському
рахунку.

Вирішуючи питання про наявність або
відсутність правових підстав для
задоволення позову та апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Статтею 1066 ЦК України визначено, що за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Відповідно до п. 1.37 ст. 1 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
грошей в Україні» розрахунково-касове
обслуговування - послуги, що надаються
банком клієнту на підставі
відповідного договору, укладеного між
ними, які пов'язані із переказом грошей
з рахунка (на рахунок) цього клієнта,
видачею йому грошей у готівковій формі,
а також здійсненням інших операцій,
передбачених договорами.

Пунктом 1.30. вказаного Закону визначено
поняття платіжне доручення. Зокрема
платіжне доручення це розрахунковий
документ, який містить доручення
платника банку або іншій установі -
члену платіжної системи, що його
обслуговує, здійснити переказ
визначеної в ньому суми грошей зі свого
рахунка на рахунок отримувача. Переказ
вважається завершеним з моменту
зарахування суми переказу на рахунок
отримувача або її видачі йому в
готівковій формі. Датою валютування є
зазначена платником у розрахунковому
документі або в документі на переказ
готівки дата, починаючи з якої гроші,
переказані платником отримувачу,
переходять у власність отримувача. До
настання дати валютування сума
переказу обліковується в
обслуговуючих отримувача банку або в
установі - членів платіжної системи.

Згідно п. 8.1. ст. 8 вказаного Закону, банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження.

Аналогічні вимоги встановлені до п. 2.2
укладеного між сторонами договору
банківського рахунку, яким встановлено
обов'язок банку виконувати належним
чином розрахункові документи клієнта
протягом операційного часу.

Частина 1 ст. 1074 ЦК України визначає, що
обмеження прав клієнта щодо
розпорядження грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду у випадках, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняються частково або
в повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язань на вимогу
однієї із сторін допускається у
випадках встановлених договором або
законом. Як передбачено ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язань
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема:
припинення зобов'язань внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом.

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України,
договір банківського рахунку
закривається за заявою клієнта у
будь-який час. Залишок грошових коштів
на рахунку видається клієнтові або за
його вказівкою перераховується на
інший рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами.

Як передбачено п. 20.5 Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
Постановою правління НБУ від 12.11.2003 р. №
492, зареєстрованої в Мінюсті України
17.12.2003 р. за № 1172/8493, закриття поточного
рахунку за бажанням клієнта
здійснюється на підставі його заяви
про закриття рахунку. За наявності
коштів на рахунку банк здійснює
завершальні операції за рахунком (з
виконання платіжних вимог на примусове
списання (стягнення) коштів, виплати
коштів готівкою, перерахування залишку
коштів на підставі платіжного
доручення на інший рахунок клієнта,
зазначений у заяві, тощо). Датою
закриття рахунку вважається наступний
після проведення останньої операції за
цим рахунком день.

Як вірно зазначає місцевий
господарський суд - для розірвання
вказаного договору за ініціативою
клієнта, достатньо подання клієнтом
банку відповідної заяви. При цьому
згода банку на розірвання договору не
вимагається, оскільки чинними
законодавством та даним договором
визначено лише дії банку, які він
повинен вчинити за наслідками подання
клієнтом заяви про розірвання договору
та закриття рахунку.

Що стосується позиції відповідача про
неможливість повернення позивачу
коштів з вказаного рахунку у зв'язку з
введенням тимчасової адміністрації, то
вона є безпідставною виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України „Про
банки і банківську діяльність"
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 4 ЦК України, основу
цивільного законодавства України
складає Конституція України, Цивільний
кодекс є основним актом цивільного
законодавства, а інші закони України,
котрі приймаються у відповідності з
Конституцією України та цим Кодексом, є
актами цивільного стану.

Відповідно до п.5 ст.36 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» під час тимчасової
адміністрації не здійснюється: 1)
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; 2) примусове
стягнення коштів та майна банку,
звернення стягнення на майно банку,
накладення арешту на кошти та майно
банку; 3) нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань перед
кредиторами та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів); 4) зарахування зустрічних
однорідних вимог, якщо це може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом. Відповідно
до п.п. 1) п.6 ст.36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників.

Тобто, обмеження виплат банком під час
провадження тимчасової адміністрації
не поширюється на виконання
зобов'язань банком за договором
банківського рахунку.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», клієнт банку
-будь-яка фізична чи юридична особа, що
користується послугами банку; кредитор
банку - юридична або фізична особа, яка
має документально підтверджені вимоги
до боржника щодо його майнових
зобов'язань.

Враховуючи вищезазначене, обов'язок
відповідача закрити вказаний
банківський рахунок та повернення
залишку коштів на ньому позивачу виник
у відповідача після подання, 03.03.2014р.,
позивачем заяви про закриття
банківського рахунку та платіжного
доручення № 45 від 03.03.14р. Крім того,
повернення залишку на поточному
рахунку, що закривається є поточною
операцією тимчасового адміністратора
банку , та позивач в даних
правовідносинах був не кредитором
банку, а його клієнтом, а тому, на
вказану вимогу по повернення залишку з
даного рахунку ні які обмеження не
поширюються.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку визначеному
законом. Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Як передбачено ч. 1 ст.ст. 317, 319 ЦК
України, власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Кошти, розміщені позивачем на
відкритому відповідачем поточному
рахунку на підставі договору
банківських рахунків суб'єкта
господарювання № 3712/08-4/6Т від 14.06.2010 р. є
власністю позивача. Дії відповідача по
відмові у поверненні коштів у зв'язку з
закриттям рахунку є грубим порушенням
права власності позивача на вказане
майно.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
та ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК
України встановлено, що одним із
способів захисту права є примусове
виконання зобов'язання в натурі.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що місуевий господарський суд
дійшов вірного висновку про те, що
позовні вимоги обґрунтовані та
повністю підлягають задоволенню.

Беручи до уваги всі наведені обставини
в їх сукупності, судова колегія дійшла
висновку, що під час розгляду справи
господарським судом першої інстанції
фактичні обставини справи встановлені
на основі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
обставинам справи та їм надана
правильна юридична оцінка, прийняте
рішення відповідає нормам чинного
законодавства та підстав для його
скасування не вбачається, а тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного госопдарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 22.05.2014 року
залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21.07.2014
року

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Згідно з оригіналом,

помічник судді Титов А.О.

21.07.2014 року