ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року Справа № 905/1383/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя : Корсак В.А.

судді: Данилова
М.В., Данилова Т.Б. (доповідач)

розглянувши матеріали касаційної
скарги приватного акціонерного
товариства "Макіївкокс" на
постановуДонецького апеляційного
господарського суду від 14.05.2014р. у
справі господарського суду№905/1383/14
Донецької області за
позовомдержавного підприємства
"Придніпровська залізниця"
доприватного акціонерного товариства
"Макіївкокс" про за участю
представників сторін: позивача -
відповідача -стягнення 33 180,00грн. пр.
Алєксєєв С.С. - дов. №28 від 01.01.14р. не
з'явився

Розпорядженням №03-05/1068 від 21.07.2014р.
змінено склад колегії суддів у справі
№905/1383/14, призначеної до розгляду
колегією у складі головуючий суддя
Корсак В.А., судді Данилова Т.Б.,
Коробенко Г.П., утворено колегію суддів
у складі головуючий суддя Корсак В.А.,
судді Данилова М.В., Данилова Т.Б.

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року державне
підприємство "Придніпровська
залізниця" звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до приватного акціонерного
товариства "Макіївкокс" про стягнення з
відповідача на користь позивача штрафу
у розмірі 33180,00грн. за невірно вказану
масу вантажу у залізничній накладній
№52761699.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 03.04.2014р. (суддя
Матюхін В.І.), залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 14.05.2014р. (судді
Бойченко К.І., Москальова І.В., Чернота
Л.Ф.) позовні вимоги задоволено в
повному обсязі, стягнуто з відповідача
на користь позивача штраф у розмірі
33180,00грн. за неправильно зазначену масу
вантажів у вагонах в залізничній
накладній на підставі ст.ст.118, 122
Статуту залізниць України.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, приватне
акціонерне товариство "Макіївкокс"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення і постанову
по справі та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

У клопотанні ПАТ "Макіївкокс" просить
Вищий господарський суд України
розглянути справу без участі
представника касатора.

Заслухавши присутнього в судовому
засіданні представника залізниці,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні і постанові та
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, приватне акціонерне товариство
"Макіївкокс" (вантажовідправник)
16.09.2013р. зі станції відправлення
Макіївка на адресу Криворізького
заводу ПАТ "ХейдельбергЦемент Україна"
(вантажоодержувач) здійснило
відправлення напіввагонів №№60599677,
59394163 з вантажем - вугілля кам'яне, за
залізничною накладною на групу вагонів
№52761699.

18.09.2013р. на попутній станції
Нижньодніпровськ - Вузол
Придніпровської залізниці, у
відповідності до ст.24 Статуту
залізниць України, було проведено
перевірку маси вантажу, якою
встановлено, що маса вантажу у вагонах
№№60599677 та 59394163 не відповідає масі,
вказаній відправником у накладній
№52761699.

На підставі встановленого факту
залізницею складені акти загальної
форми та комерційний акт РА№000757/708 від
18.09.2013р., згідно з яким, фактично у
вагоні №60599677 маса брутто - 95600кг, тара
за документом - 23500кг, нетто - 72100кг, що
більше маси зазначеної в документі на
2200кг та понад вантажопідйомність
вагону на 2100кг, у вагоні №59394163 маса
брутто - 96350кг, тара за документом -
24000кг, нетто - 72350кг, що більше маси
зазначеної в документі на 2950кг та понад
вантажопідйомність вагону на 2350кг.
Навантаження вантажу рівномірне на
рівні бортів, не марковане, заглиблень
немає. Вагони бездвірні,
розвантажувальні люка у всіх вагонах з
обох сторін закриті. В технічному
відношенні вагони справні. При
повторному переважуванні вагонів маса
підтвердилась. Вантажовідправник для
контрольного переважування не
з'явився.

При надходженні вантажу у спірних
вагонах на станцію призначення
здійснено контрольне зважування
вантажу, за результатами якого у
розділі "Є" комерційного акта
РА№000757/708/79 було зроблено відмітку про
те, що під час перевірки вантажу
різниці між цим актом не виявлено.

Розглядаючи справу по суті, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відповідно до ст.908 Цивільного
кодексу України перевезення вантажу
здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови визначаються цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами та правилами, що видаються
відповідно до них. Умови перевезення
вантажу окремими видами транспорту, а
також відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно із ч.3 ст.909 Цивільного Кодексу
України, укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складанням транспортної накладної.

Як зазначено в ст.6 Статуту залізниць
України накладна - це основний
перевізний документ встановленої
форми, оформлений відповідно до цього
Статуту та Правил перевезення
вантажів, і наданий залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої особи-одержувача і супроводжує
вантаж до місця призначення.

Статтею 37 Статуту залізниць
передбачено, що під час здавання
вантажів для перевезення відправником
має бути зазначена у накладній їх маса.

Відповідно до п.28 Правил приймання
вантажів до перевезення вантажі,
завантажені відправником у вагони
відкритого типу (платформи,
напіввагони тощо), а у даному випадку
вагони є напіввагонами, та приймаються
залізницею до перевезення шляхом
візуального огляду вагонів, вантажу, їх
маркування (у т.ч. захисного) та
кріплення у вагонах без перевірки маси
та кількості вантажу.

Статтею 24 Статуту залізниць України
передбачено, що вантажовідправники
несуть відповідальність за всі
наслідки невірності, неточності або
неповноту відомостей, зазначених ним у
накладній. Залізниця має право
перевірити правильність відомостей
про вантаж, зазначений відправником у
накладній на станції відправлення, під
час перевезення та на станції
призначення.

За змістом ст.129 Статуту залізниць
обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць. Комерційний акт
складається, зокрема, для засвідчення
обставин невідповідності
найменування, маси і кількості місць
вантажу, багажу чи вантажобагажу
натурою з даними, зазначеними у
транспортних документах.

Комерційний акт РА№000757/708/79 визнаний
судами попередніх інстанцій як
належний та допустимий доказ
неправильного зазначення відповідачем
маси вантажу у залізничній накладній,
та який оформлений у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Згідно із п.5.5 розд.5 Правил оформлення
перевізних документів, якщо під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
відомостей про адресу одержувача, його
код, назву вантажу, його кількість, то з
відправника стягується штраф згідно зі
ст.122 Статуту залізниць. Факт
неправильного зазначення відправником
указаних відомостей засвідчується
актом загальної форми, якщо за цим
фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до ст.ст.118, 122 Статуту
залізниць за неправильно зазначену в
накладній масу вантажу з відправника
стягується штраф в розмірі згідно із
ст.118 Статуту залізниць України, якою
встановлено штраф у розмірі
п'ятикратної провізної плати за всю
відстань перевезення.

Судами встановлено, що у даному випадку
провізна плата складає 3318,00грн., тому
сума штрафну становить 3318,00грн. х 2 х 5 =
33180,00грн.

Посилання скаржника на те, що спірні
вагони з вантажем надійшли на адресу
відповідача 10.09.2013р. за міжнародною
залізничною накладною та були
переадресовані іншому одержувачу, на
іншу станцію без їх завезення на
територію приватного акціонерного
товариства "Макіївкокс", а тому до
відповідних правовідносин має
застосовуватись Угода про міжнародне
залізничне сполучення, було предметом
розгляду судів попередніх інстанцій і
було ними відхилено, оскільки згідно
ст.20 Угоди про міжнародне залізничне
сполучення одержувач вантажу може
здійснити зміни договору перевезення
тільки на вхідній прикордонній
станції держави призначення і тільки
тоді, коли вантаж ще не відправлений з
цієї станції. У випадку, коли вантаж уже
пройшов вхідну прикордонну станцію,
зміна договору перевезення
одержувачем здійснюється тільки у
відповідності з внутрішніми правилами,
які діють на залізниці призначення.

Таким чином, оскільки відповідач не
здійснив зміну договору перевезення до
моменту відправки вантажу з вхідної
прикордонної станції, а фактично
прийняв вантаж від перевізника за
міжнародною накладною, оформив новий
комплект документів, тобто уклав новий
договір перевезення, тому суди дійшли
до висновку про відсутність підстав
для застосування до спірних
правовідносин Угоди про міжнародне
залізничне сполучення.

Щодо клопотання про зменшення розміру
штрафу, який підлягає стягненню, то
колегія суддів Вищого господарського
суду України зазначає, що ст.1117
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Натомість клопотання про зменшення
розміру штрафу, було предметом
розгляду судів попередніх інстанцій і
ними встановлено, що відповідно до ч.1
ст.230 Господарського Кодексу України,
штрафними санкціями у цьому кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 Господарського
Кодексу України закріплено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно із ч.3 ст.551 Цивільного Кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Стаття 83 Господарського
процесуального Кодексу України, також
надає господарському суду право,
приймаючи рішення, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз наведених норм
свідчить про те, що зменшення розміру
штрафних санкцій це право суду, а не
обов'язок і таке право реалізується за
наявності виняткового випадку. При
цьому, судами встановлено, що заявник
клопотання не довів винятковості
випадку для зменшення судом розміру
стягуваного штрафу.

На цих підставах суди дійшов до
висновку про відсутність підстав для
зменшення розміру штрафу, та прийняли
рішення і постанову про стягнення
штрафу в повному розмірі.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги приватного акціонерного
товариства "Макіївкокс", оскільки
доводи касаційної скарги стосуються
переоцінки доказів по справі, а судами
попередніх інстанцій було повно та
всебічно з'ясовано обставини, що мають
значення для даної справи, їм надано
належну правову оцінку та прийнято
рішення і постанову з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що дає підстави залишити їх без змін.

Судові витрати, сплачені касатором до
бюджету під час подання касаційної
скарги, у зв'язку з відмовою в
задоволенні касаційної скарги на
підставі ст.49 ГПК України залишаються
на касаторі.

Враховуючи наведене, та керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Макіївкокс"
залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 14.05.2014р. у
справі №905/1383/14 господарського суду
Донецької області залишити без змін.

Головуючий суддя
В. Корсак

Судді
М. Данилова

Т. Данилова