Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" липня 2014 р.
Справа № 906/835/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: 1) не з'явився

2) Грищенко О.М. -
довіреність від 23.12.13р.

від відповідача: Венгерук С.Ю. -
довіреність від 27.12.13р.

прокурор: Рудченко М.М. - посвідчення №
026381 видане 21.05.14р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Коростенського
міжрайонного прокурора Житомирської
області в інтересах держави в особі 1)
Коростенської міської ради (м.
Коростень Житомирської області)

2) Комунального підприємства
"Теплозабезпечення" (м. Коростень
Житомирської області)

до Малого приватного підприємства
"Мета" (м. Коростень Житомирської
області)

про стягнення 23651,64 грн.

Прокурор звернувся з позовом про
стягнення з відповідача на користь
позивача 23651,64 грн., з яких: 13502,82 грн.
основного боргу, 9804,01 грн. пені, 262,19 грн.
інфляційних втрат та 82,62 грн. 3% річних,
посилаючись на договір № 265 про надання
послуг з централізованого опалення від
01.11.2013р.

18.07.2014р. на адресу господарського суду
факсом надійшла заява Коростенської
міжрайонної прокуратури №06/33/2836 вих-14
від 17.07.14р., в якій прокурор просить:

- прийняти часткову відмову від позову
в частині стягнення 1947,94 грн.
заборгованості, 272,71 грн. пені, 2,24 грн. 3%
річних;

- припинити провадження у справі в
частині стягнення 11554,88 грн., у зв'язку з
відсутністю предмета спору;

- стягнути з відповідача на користь
позивача 9531,30грн. пені, 262,19 грн.
інфляційних втрат, 80,38 грн. 3% річних.

Представник позивача - КП
теплозабезпечення в судовому
засіданні подала додаткові пояснення
від 22.07.14р. № 1328, в яких фактично просить
стягнути з відповідача на користь
позивача 9531,30грн. пені, 262,19 грн.
інфляційних втрат, 80,38 грн. 3% річних.

Прокурор позовні вимоги підтримав,
згідно заяви від 17.07.14р., просив
припинити провадження у справі в
частині стягнення основного боргу та
прийняти відмову від частини позовних
вимог.

Представник 1-го позивача в судове
засідання не з'явився. Про час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив зменшити розмір
штрафних санкцій, посилаючись
погашення основного боргу в повному
обсязі та на скрутний матеріальний
стан, в підтвердження чого надав
фінансовий звіт про збитковість
підприємства та довідку про
кредиторську заборгованість (а.с. 89,
109-110).

Суд прийняв відмову прокурора від
позову в частині стягнення 1947,94 грн.
заборгованості, 272,71 грн. пені, 2,24 грн. 3%
річних. В цій частині позов підлягає
припиненню за п. 4 ст. 80 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, проаналізувавши наявні у
справі докази у сукупності та давши їм
відповідну правову оцінку,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.13р. між сторонами був укладений
договір № 265 про надання послуг з
централізованого опалення (а.с.17-20), за
умовами якого теплопостачальне
підприємство зобов'язалося своєчасно
надавати споживачеві відповідної
якості послуги з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, а
споживач зобов'язався своєчасно
оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, що передбачені договором.

На виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу теплову енергію
на суму 17972,71 грн., що підтверджується
рахунками-фактурами № 144 від 31.12.13р., №
122 від 31.12.13р., № 144 від 31.01.14р., №339 від
31.01.14р., № 149 від 28.02.14р., № 356 від 28.02.14р.,
№164 від 31.03.14р., № 126 від 30.04.14р. (а.с. 23-30).

Відповідно п.7 договору, розрахунковим
періодом є календарний місяць. У разі
застосування щомісячної системи
оплати послуг платежі вносяться не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
розрахунковим.

Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій
стороні (споживачеві, абонентові)
енергетичні та інші ресурси,
передбачені договором, а споживач
(абонент) зобов'язується оплачувати
вартість прийнятих ресурсів та
дотримуватись передбаченого договором
режиму її використання, а також
забезпечити безпечну експлуатацію
енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст.530 ГПК України).

Заборгованість відповідача перед
другим відповідачем на день прийняття
рішення відсутня.

За даними прокурора та позивача, згідно
заяв про зменшення позовних вимог, в
порушення умов договору, станом на день
пред'явлення позову, заборгованість
відповідача перед позивачем не була
погашена та становила 11554,88 грн.

Однак, відповідно платіжних доручень
№ 987 від 22.05.14р., № 1053 від 19.06.14р.
відповідачем перераховано 1947,94 грн. та
8771,80 грн. (а.с.23). Тобто, на день звернення
з позовною заявою заборгованість
відповідача перед позивачем становила
2783,08 грн., яка була погашена платіжним
дорученням № 1063 від 24.06.14р. після
порушення провадження у справі.

Оскільки, відповідачем здійснено
оплату до подачі позову до суду,
господарський суд в частині стягнення
8771,80 грн. боргу відмовляє. В частині
стягнення 2783,08 грн. боргу суд припиняє
провадження у справі, за п.1.1. ст. 80 ГПК
України.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Згідно приписів ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.230 ГК України пеня є
одними з видів штрафних санкцій, яка
визнається як господарська санкція у
вигляді грошової суми, котру учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

За несвоєчасне внесення плати із
споживача стягується пеня у розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожен день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу,
встановленому ЗУ "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій" №
686-ХІV від 20.05.99р.(п.12 договору)

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" від 20.05.99р.
встановлено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо інший розмір пені
не встановлено угодою сторін, але не
більше 100 відсотків загальної суми
боргу.

Частиною другою ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунку другого позивача
розмір пені, 3% річних, інфляційних
нарахувань становить 9531,30грн., 80,38 грн.,
262,19грн. відповідно.

Розрахунки обґрунтовані, відповідають
чинному законодавству та підлягають
задоволенню.

Відповідач просить зменшити розмір
пені, посилаючись на ступінь виконання
зобов'язання, те, що причиною
несвоєчасного погашення
заборгованості стала кредиторська
заборгованість. Зазначив, що
підприємство є збитковим.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин , які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокій розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені,
яка підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Відповідно п. 3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається, позивачем не надано
належних та допустимих доказів того, що
порушення зобов'язання потягло за
собою значних збитків КП
"Теплозабезпечення".

У той же час, відповідач подав докази в
підтвердження виконання договірних
зобов'язань з оплати за послуги в
повному обсязі.

Враховуючи, що нараховані сума пені за
прострочку виконання зобов'язання не
відповідає вимогам співрозмірності, що
в свою чергу, суперечить принципу
рівності сторін в господарському
процесі, господарський суд, керуючись
п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, прийшов до
висновку про наявність підстав для
зменшення на 40 % розміру пені - до 5718,78
грн., з огляду на що, в частині стягнення
3812,52 грн. пені слід відмовити.

При цьому, суд враховує роз'яснення,
надані в п.9.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
23.03.2012 року "Про судове рішення", згідно
з яким у резолютивній частині рішення
господарські суди повинні зазначати
про часткове задоволення майнових
вимог, у тому числі в разі зменшення
розміру неустойки згідно з пунктом 3
ст.83 ГПК України, - про відмову в позові
в решті вимог, припинення провадження
або залишення без розгляду позову у цій
частині.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, заявленими відповідно
до чинного законодавства і укладеного
договору та такими, що підлягають
задоволенню частково - з відповідача
стягується на користь позивача 5718,78грн.
пені, 80,38 грн. 3% річних, 262,19грн.
інфляційних нарахувань.

Відповідно до пункту 4.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» у разу коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені),
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Малого приватного
підприємства "Мета" (11500, Житомирська
область, м. Коростень, вул.Ш.Алейхема, 62,
код 13580401) на користь Комунального
підприємства "Теплозабезпечення" (11500,
Житомирська область, м. Коростень, вул.
Кірова, буд 8-А, код 31871157)

- 5718,78 грн. пені;

- 262,19 грн. інфляційних;

- 80,38 грн. 3% річних.

3. В частині стягнення 2783,08 грн.
провадження у справі припинити, за п.1.1.
ст.80 ГПК України.

4. В частині стягнення 2222,89 грн.
провадження у справі припинити. за п.4.
ст.80 ГПК України.

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути з Малого приватного
підприємства "Мета" (11500, Житомирська
область, м. Коростень, вул.Ш.Алейхема, 62,
код 13580401) в доход Державного бюджету
України 977,71 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.07.14

Суддя
Маріщенко Л.О.

Друк: Біленька Ю.П.

1 - у справу,

2 - прокуратурі м. Житомира