ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р.
справа №
911/2253/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток-Запоріжжя»,
Запорізька обл., м. Запоріжжя

до Державного підприємства «Завод
порошкової металургії», Київська обл.,
м. Бровари

про стягнення 4 807,90 гривень

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: Лебєдєв П.В.
(довіреність б/н від 19.06.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.06.2014 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Восток-Запоріжжя»
(далі-ТОВ «Восток-Запоріжжя»/позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Державного підприємства «Завод
порошкової металургії» (далі-ДП «Завод
порошкової металургії»/відповідач) про
стягнення 4 807,90 грн., з яких: 3 500,04 грн.
заборгованості за договором поставки
№13/03-15 від 15.03.2013, 724,54 грн. пені, 162,28 грн.
3% річних та 421,04 грн. інфляційних втрат.

Відповідач не скористався правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, та
відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.06.2014 порушено провадження
у справі №911/2253/14 та призначено справу
до розгляду на 24.06.2014.

20.06.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду даної справи. Зазначене
клопотання судом задоволено.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 24.06.2014 та 08.07.2014
розгляд даної справи відкладався на
08.07.2014 та 22.07.2014 відповідно.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2013 між ТОВ «Восток-Запоріжжя»
(далі-постачальник) та ДП «Завод
порошкової металургії» (далі-покупець)
було укладено договір поставки №13/03-15
(далі-договір), відповідно до якого
постачальник зобов'язався протягом
строку дії поставляти та передавати у
власність покупця, а покупець
зобов'язався приймати та оплачувати
товар, перелік та кількість якого
визначається специфікаціями, які з
моменту підписання сторонами та
скріплення печатками сторін, є
невід'ємними частинами даного
договору.

Сторони дійшли згоди, що строк дії
даного договору встановлюється з дати
вступу даного договору в силу і до
31.12.2013 (п. 9.2 договору).

Судом встановлено, що позивач свої
обов'язки за договором виконав
належним чином, здійснивши 10.10.2013
поставку товару загальною вартістю 27
500,04 грн., що підтверджується підписами
сторін та відбитком печатки
відповідача на видатковій накладній
№312, копія якої міститься в матеріалах
справи.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
першим умов договору.

Втім, відповідач свої обов'язки за
договором в частині оплати вартості
поставленого товару згідно означеної
накладеної належним чином не виконав,
сплативши лише 24 000,00 грн., внаслідок
чого за ним утворилось 3 500,04 грн.
заборгованості.

Факт сплати відповідачем 24 000,00 грн. за
спірною накладною підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
банківських виписок з поточного
рахунку позивача від 09.10.2013, 23.12.2013,
04.02.2014, 06.02.2014, 19.03.2014.

Посилаючись на те, що відповідач
остаточні розрахунки за договором не
провів, позивач просить суд стягнути з
відповідача, зокрема, 3 500,04 грн.
заборгованості по оплаті вартості
поставленого товару за накладною №312
від 10.10.2013 згідно договору.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив, що
заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1
ст. 193 Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України встановлено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Специфікацією №4 до договору сторони
передбачили, що товар вартістю 27 500,04
грн. оплачується наступним чином: 25% -
передоплата, 75% - протягом 20 календарних
днів з моменту поставки.

З огляду наведеного, підписання
відповідачем накладної №312 від 10.10.2013
без будь-яких заперечень щодо
кількості та/або якості поставленого
товару свідчить про прийняття
відповідачем цього товару та,
відповідно, породжує в останнього
обов'язок по його оплаті у повному
обсязі до 31.10.2013.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
те, що станом на день прийняття рішення
відповідач поставлений позивачем
товар оплатив частково, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 3 500,04 грн.
заборгованості за накладною №312 від
10.10.2013 згідно договору підлягає
задоволенню як така, що доведена
позивачем належними та допустимими
доказами та не спростована у
встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором, позивач
просить суд стягнути з першого,
зокрема, 724,54 грн. пені, нарахованої з
урахуванням здійснених відповідачем
часткових оплат, за періоди:

з 31.10.2013 по 22.12.2013 на 17 500,04 грн.,

з 23.12.2013 по 03.02.2014 на 12 500,04 грн.,

з 04.02.2014 по 05.02.2014 на 9 500,04 грн.,

з 06.02.2014 по 18.03.2014 на 6 500,04 грн.,

з 19.03.2014 по 21.05.2014 на 3 500,04 грн.

Згідно ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 232 ГК України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у
разі невиконання договірних
зобов'язань суб'єктами господарської
діяльності штрафні санкції
складатимуть пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, діючої на момент
отримання товару, від суми
заборгованості за кожний день
прострочки платежу.

З огляду наведеного, а також
враховуючи, що більш тривалого строку
нарахування пені за порушення строків
оплати поставленого товару ніж це
встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України,
умовами договору не передбачено, суд
дійшов висновку, що право на
нарахування пені за порушення строків
сплати товару за спірною накладною у
позивача виникло з 31.10.2013 та
припинилось 30.04.2014 відповідно.

Враховуючи вищевикладене, а також
заявлений позивачем період, суд
здійснював обрахунок пені за наступні
періоди:

з 31.10.2013 по 22.12.2013 на 17 500,04 грн.,

з 23.12.2013 по 03.02.2014 на 12 500,04 грн.,

з 04.02.2014 по 05.02.2014 на 9 500,04 грн.,

з 06.02.2014 по 18.03.2014 на 6 500,04 грн.,

з 19.03.2014 по 30.04.2014 на 3 500,04 грн.

Оскільки арифметично вірний розмір
пені, обрахованої судом в межах
заявленого позивачем періоду з
урахуванням вимог вищезазначених норм
Закону та положень договору, становить
686,28 грн., тому вимога позивача про
стягнення з відповідача 724,54 грн. пені
підлягає частковому задоволенню у
розмірі 686,28 грн.

Крім того, внаслідок неналежного
виконання відповідачем своїх грошових
зобов'язань, позивач просить суд
стягнути з першого:

- 162,28 грн. 3% річних, нарахованих з
урахуванням здійснених відповідачем
часткових оплат, за періоди:

з 31.10.2013 по 22.12.2013 на 17 500,04 грн.,

з 23.12.2013 по 03.02.2014 на 12 500,04 грн.,

з 04.02.2014 по 05.02.2014 на 9 500,04 грн.,

з 06.02.2014 по 18.03.2014 на 6 500,04 грн.,

з 19.03.2014 по 21.05.2014 на 3 500,04 грн.;

- 421,04 грн. інфляційних втрат,
нарахованих з урахуванням здійснених
відповідачем часткових оплат, за
періоди:

з 31.10.2013 по 22.12.2013 на 17 500,04 грн.,

з 06.02.2014 по 18.03.2014 на 6 500,04 грн.,

з 19.03.2014 по 21.05.2014 на 3 500,04 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки розмір 3% річних, заявлених
позивачем до стягнення відповідає
вимогам вищезазначених норм Закону,
положенням договору, а також є
арифметично вірним, тому вимога
позивача про стягнення з відповідача
162,28 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки арифметично вірний
розмір інфляційних втрат, обрахованих
судом протягом заявленого позивачем
періоду з урахуванням наведених
законодавчих та договірних положень
становить 556,50 грн., а суд, приймаючи
рішення, не може виходити за межі
позовних вимог, тому вимога позивача
про стягнення з відповідача 421,04 грн.
інфляційних втрат підлягає
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до ч.5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 525, 526, 655, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230, 232
Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Завод порошкової металургії» (07400,
Київська обл., м. Бровари, промвузол,
ідентифікаційний код 00186192) на корить
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток-Запоріжжя»
(69091, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул.
Нижньодніпровська, 8, ідентифікаційний
код 36911825) 3 500 (три тисячі п'ятсот) грн. 04
коп. заборгованості, 686 (шістсот
вісімдесят шість) грн. 28 коп. пені, 162
(сто шістдесят дві) грн. 28 коп. 3% річних,
421 (чотириста двадцять одну) грн. 04 коп.
інфляційних втрат та 1 812 (одну тисячу
вісімсот дванадцять) грн. 47 коп.
судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 23.07.2014

Суддя

В.А. Ярема