Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" липня 2014 р.
Справа № 906/767/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача-1: не з'явився;

від позивача-2: Марчук О.М. - довіреність
№2365 від 23.06.14р.;

від відповідача: не з'явився;

прокурор: Барілов Д.В. - посвідчення
№012685 від 05.11.12р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Житомирський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Центрального регіону
України в інтересах держави в особі

1) Міністерства оборони України (м. Київ)

2) Квартирно-експлуатаційного відділу
м. Житомир (м. Житомир)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
(м. Житомир)

про стягнення 6669,56 грн.

Житомирський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Центрального регіону України в
інтересах держави в особі позивачів
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 6669,56 грн.
заборгованості.

Прокурор в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві, просив задовольнити в
повному обсязі.

Позивач-1 в судове засідання
уповноваженого представника не
направив, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлений вчасно та
належним чином, на підтвердження чого в
матеріалах справи міститься
повідомлення про вручення адресату
поштового відправлення (а.с. 44).

Представник позивача-2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві,
просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, 08.07.2014 року подав суду
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з терміновим
відрядженням до м. Києва.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача своєчасно та
належним чином про час і місце розгляду
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Відповідно до пп.3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", - у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Відповідач двічі подавав клопотання
про відкладення розгляду справи (а.с. 38,
46) але в обох випадках не надав суду
будь-яких доказів на підтвердження
заявлених клопотань. У даному випадку
господарський суд розглядає їх як
зловживання відповідачем своїми
процесуальними правами з метою
затягнути розгляд справи, а тому вважає
за можливе розглянути справу з
прийняттям рішення за наявними в ній
матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.
При цьому судом враховується той факт,
що відповідач не був позбавлений
можливості направити будь-якого іншого
представника. У зв'язку з цим,
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи суд
залишає без задоволення.

Заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
01.03.2010 року між Квартирно -
експлуатаційним відділом м. Житомир та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
було укладено договір оренди № 54/2010
(а.с. 15-18), відповідно до якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нерухоме військове майно - технічний
майданчик, площею 854 кв.м, військового
містечка № 1, що знаходиться на балансі
КЕВ м. Житомир та розташоване за
адресою: АДРЕСА_2, вартість якого
визначена станом на 03.10.2008 року та
становить 161816,68 грн. (п.п. 1.1. договору).

Відповідно до п.п. 1.3. договору майно
передається для використання під
стоянку автомобілів.

Згідно п.п. 3.1 договору орендна плата
встановлена без ПДВ за базовий місяць
(листопад 2008 року) на рівні 1900 грн. 00 коп.
за результатами конкурсу, з
врахуванням моніторингу орендної
плати на аналогічних об'єктах оренди,
але не нижче орендної плати визначеної
на підставі Методики розрахунку і
порядку використання плати за оренду
державного майна, затвердженою
Постановою KM України від 04.10.1995 року
№786, яка становить без ПДВ за базовий
місяць розрахунку (листопад 2008 року) 1642
грн. 44 коп.

Орендна плата за перший місяць оренди
визначається шляхом коригування
базової орендної плати на індекси
інфляції за період з базового до
першого місяця оренди.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що
нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюються в порядку, передбаченому
законодавством.

Крім цього п.п. 3.3 договору сторони
погодили, що орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

Відповідно до п.п. 3.4 договору у разі
користування майном протягом
неповного календарного місяця добова
орендна плата за дні користування
визначається згідно з Методикою на
основі орендної плати за відповідний
місяць пропорційно дням користування.

Орендна плата у розмірі 100%
перераховується орендарем до
спеціального фонду державного бюджету
на спеціальний рахунок орендодавця в
територіальному органі державного
казначейства України не пізніше 15
числа місяця, наступного за звітним
(п.п. 3.6. договору).

Крім вищенаведеного, договором
передбачено, що орендар зобов'язаний
щомісяця компенсувати орендодавцю
кошти у розмірі частини податку на
землю пропорційно площі, яку займає
здане в оренду нерухоме майно, на яку
орендарю відповідно до чинного
законодавства надається право
користування для досягнення мети
оренди (п.п. 5.16. договору).

Згідно п.п. 10.1 договору строк його дії з
01.03.2010 року по 31.12.2012 року, включно.

01.03.2009 року між КЕВ м. Житомира та
відповідачем підписано акт
прийому-передачі приміщень в оренду
(а.с. 19).

Зазначене у договорі оренди, нерухоме
військове майно і на даний час
використовується останнім за
призначенням.

01.012013 року між цими ж сторонами було
укладено додаткову угоду №178 до
договору № 54/2010 від 01 березня 2010 року,
відповідно до якої орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування нерухоме
військове майно - технічний майданчик
площею 500 кв.м, військового містечка № 1,
що знаходиться на балансі КЕВ м.
Житомир та розташоване за адресою:
АДРЕСА_2, вартість якого визначена на 01
листопада 2012 року в сумі 82695 грн. (без
ПДВ).

Відповідно до п.п. 1.3 договору майно
передається для використання під
стоянку автомобілів.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
орендна плата встановлена без ПДВ за
базовий місяць (листопад 2012 року) на
рівні 1162,81 грн. за результатами
конкурсу, з урахуванням моніторингу
орендної плати на аналогічних об'єктах
оренди, але не нижче орендної плати
визначеної на підставі Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна,
затвердженою Постановою KM України від
04.10.1995 року №786, яка становить без ПДВ за
базовий місяць розрахунку (лютий 2012
року) 828,60 грн.

Розмір орендної плати за перший місяць
оренди визначається шляхом
коригування розміру орендної плати за
базовий місяць на індекс інфляції за
період з першого числа наступного за
базовим місяцем до останнього числа
першого місяця оренди.

Згідно до п.п. 3.2 додаткової угоди
нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюються в порядку , передбаченому
законодавством.

Також п.п. 3.3 додаткової угоди
передбачено, що орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

У разі користування майном протягом
неповного календарного місяця добова
орендна плата за дні користування
визначається згідно з Методикою на
основі орендної плати за відповідний
місяць пропорційно дням користування
(п.п. 3.4. додаткової угоди).

Відповідно до п. 3.6 додаткової угоди
орендна плата у розмірі 100%
перераховується орендарем до
спеціального фонду державного бюджету
на спеціальний рахунок орендодавця в
територіальному органі державного
казначейства України не пізніше 15
числа місяця, наступного за звітним.

Орендар зобов'язаний щомісяця
компенсувати орендодавцю кошти у
розмірі частини податку на землю
пропорційно площі, яку займає здане в
оренду нерухоме майно, на яку орендарю
відповідно до чинного законодавства
надається право користування для
досягнення мети оренди (п.п. 5.15.
додаткової угоди).

Строк його дії додаткової угоди
визначений п.п.10.1. додаткової угоди - з
01.01.2013 року по 30.12.2015 року, включно.

КЕВ м. Житомира виставлялись
відповідні рахунки, копії яких
містяться в матеріалах справи (а.с. 24-28).

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань утворилась заборгованість
перед позивачем-2, яка станом на день
подачі позову становить 6669,56 грн.

Відповідно до статті 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Приписами ч. 1 ст. 193 ГК України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання згідно ст. 610
Цивільного кодексу України є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи, що відповідач не виконав
своїх договірних зобов'язань та не
провів розрахунки з позивачем в
установлені договором терміни, суд
вважає вимогу позивача про стягнення з
відповідача 6669,56 грн. заборгованості
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Як визначає ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного
доказу на спростування позовних вимог,
в тому числі доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (10002, АДРЕСА_1, ід.
номер НОМЕР_1)

- на користь
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Житомир (АДРЕСА_3, ід. код НОМЕР_2) 6669,56
грн. заборгованості.

3. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ід. код
НОМЕР_2)

- в дохід Державного бюджету України
1827,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14.07.14

Суддя
Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу.