ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2014 р.
Справа № 914/3127/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Давид Л.Л.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання
Шумейко В.А.

за участю представників:

позивача: Кауфман К.В., П’ятковська І.П.
представники, Кальмук Н.Б. - директор;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги приватного акціонерного
товарисва "Комплекс Водних Видів
Спорту", б/н від 14.03.2014р.

на рішення Господарського суду
Львівської області від 04.03.2014р.

у справі № 914/3127/13

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Ідеа Капітал", м. Львів

до відповідача: приватного
акціонерного товариства "Комплекс
Водних Видів Спорту", м. Львів

про стягнення 101 280 634, 91 грн.

Публічне акціонерне товариство
«Кредобанк» в особі Першої Львівської
філії ПАТ «Кредобанк» звернулось до
Господарського суду Львівської
області з позовом до приватного
акціонерного товариства "Комплекс
Водних Видів Спорту" про стягнення в
сумі 101 280 634, 91 грн. Позов заявлено на
підставі кредитного договору № 245 від
01.09.2006р.

Під час розгляду справи Господарським
судом Львівської області позивачем -
Публічним акціонерним товариством
«Кредобанк» позовні вимоги
збільшувалися та зменшувалися і
остаточно були визначені як вимоги про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства «Комплекс водних видів
спорту» на користь ПАТ «Кредобанк» 108
205 118, 20 грн заборгованості за кредитним
договором № 245 від 01.09.2006р. з наступними
змінами і доповненнями, у тому числі 73
425 714,85 грн неповернутої суми кредиту, 28
163 357,75 грн несплачених процентів за
користування кредитними коштами, 2 801,49
грн несплаченої комісії за
адміністрування кредиту, 6 613 244,11 грн
пені.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 04.03.2014р. у справі
№ 914/3127/13 позовні вимоги ПАТ "Кредобанк"
в особі Першої Львівської Філії ПАТ
"Кредобанк" до ПАТ "Комплекс Водних
Видів Спорту" про стягнення 108 205 118, 20
грн задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 104 898 496, 14 грн
заборгованості за кредитним Договором
№ 245 від 01.09.2006р. (зі змінами та
доповненнями). В задоволенні позовних
вимог про стягнення пені за
прострочення сплати кредиту та
процентів в сумі 3 306 622, 06 грн
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач - ПрАТ "Комплекс Водних
Видів Спорту" звернувся до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати в частині стягнення з
ПрАТ «Комплекс водних видів спорту» на
користь ПАТ «Кредобанк» 104 898 496,14
грн заборгованості за Кредитним
договором № 245 від 01.09.2006р. (зі змінами і
доповненнями), в тому числі 73 425 714,85 грн
непогашеної суми кредиту, 28 163 357,75 грн
несплачених процентів за користування
кредитом, 2 801,49 грн несплаченої комісії
за управління кредитом, 3 306 622,05 грн
пені за прострочення сплати кредиту та
процентів, та відмовити у задоволенні
позовних вимог у цій частині; в решті
рішення від 04.03.2014р. просить залишити
без змін. Обґрунтовуючи вимоги
апеляційної скарги, апелянт вказує на
залишення поза увагою місцевим
господарським судом частини змін до
Кредитного договору № 245 від 01.09.2006р., а
також з посиланням на ч. 1 ст. 1054
Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України вважає
неправильним визначення позивачем
частини розміру заявленої до стягнення
заборгованості за процентами за
користування кредитом та пенею.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.03.2014р.
апеляційну скаргу ПрАТ "Комплекс
Водних Видів Спорту" у складі колегії
суддів: головуючий суддя: Юрченко Я.О.,
судді Зварич О.В., Хабіб М.І. прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 13.05.2014р.

13 травня 2014р. розгляд справи
відкладався, з підстав, викладених в
ухвалі.

Позивач на спростування вимог і
доводів апеляційної скарги, подав
заперечення проти апеляційної скарги
(б/н від 27.05.2014р.), в якому просив рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, скаргу без
задоволення.

В судовому засіданні 27.05.2014р., за згодою
сторін оголошувалась перерва.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014р. з
підстав, викладених у ній, керуючись,
серед іншого, ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України,
залучено до участі у справі
правонаступника позивача - товариство
з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Ідеа Капітал»,
проведено заміну позивача у справі -
публічного акціонерного товариства
«Кредобанк» його правонаступником -
товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Ідеа Капітал» у зв'язку з переходом до
останнього прав кредитора у спірних
правовідносинах, відповідно до
Договору факторингу № 05 від 25.03.2014р.;
відкладено розгляд апеляційної скарги
на 01.07.2014р.

1 липня 2014р. в судовому засіданні
оголошено перерву до 22.07.2014р.

17 липня 2014р. від відповідача на адресу
суду надійшло клопотання (б/н від 16.07.14)
про долучення до матеріалів справи
розрахунку різниці у сумах відсотків
за кредитним договором № 245 від 01.09.2006р.

На спростування доводів відповідача
від позивача надійшли доповнення до
заперечення проти апеляційної скарги
(б/н від 22.07.2014р.), в яких зазначається
про голослівність тверджень апелянта і
їх повне спростування мотивувальною
частиною рішення від 04.03.2014р.,
доведеність розміру стягнутої згідно з
рішенням від 04.03.2014р. суми
заборгованості за Кредитним договором
№ 245 від 01.09.2006р. (зі змінами і
доповненнями) належними і допустимими
доказами, наявними в матеріалах справи.
Зазначається, що оскільки доведеним є
порушення відповідачем зобов'язань за
Кредитним договором № 245 від 01.09.2006р. (зі
змінами і доповненнями) щодо погашення
заборгованості за ним, а також
порушення відповідачем вимог ст.ст. 526,
1048, 1049, 1054, 10561 ЦК України, ст. 193 ГК
України, рішення від 04.03.2014р. щодо
стягнення простроченої заборгованості
за кредитом та процентами за
користування кредитом прийняте у
повній відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а стягнення пені здійснено
Господарським судом Львівської
області у повній відповідності до
ст.ст. 546, 549 - 551, 611, 1050 ЦК України, ст.ст. 230
- 232 ГК України, які регулюють відносини
сторін Кредитного договору щодо цього.
Позивач просить залишити рішення
Господарського суду Львівської
області від 04.03.2014р. в справі № 914/3127/13
без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ
«Комплекс водних видів спорту» без
задоволення.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
21.07.2014р. у зв'язку з перебуванням судді
Хабіб М.І. у відпустці, у склад колегії
суддів внесено зміни, замість судді
Хабіб М.І. введено суддю Давид Л.Л.

В судовому засіданні 22.07.2014р.
представники сторін підтримали власні
доводи та заперечення. Також,
представником відповідача заявлено
усне клопотання про оголошення перерви
в судовому засіданні, у зв'язку з
необхідністю ознайомитись з поданими
позивачем доповненнями до заперечення
проти апеляційної скарги. Відтак,
судова колегія вирішила оголосити
перерву до 24.07.2014р.

В дане судове засідання з'явились
представники позивача та директор
товариства, які заперечили проти
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, просили рішення Господарського
суду Львівської області від 4 березня
2014р. залишити без змін, скаргу без
задоволення.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча про дату, час та місце
розгляду даної справи був повідомлений
належним чином. Причини неявки суду не
повідомив.

Розглянувши апеляційну скаргу та
додаткові письмові пояснення до неї,
заперечення проти апеляційної скарги
та доповнення до нього, вивчивши
матеріали справи, оцінивши наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників позивача та директора
товариства, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення місцевим господарським
судом, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
господарського суду Львівської
області від 04.03.2014р. в справі № 914/3127/13
слід залишити без змін, виходячи з
наступного.

Відкритим акціонерним товариством
«Кредобанк» (нове найменування -
Публічне акціонерне товариство
«Кредобанк», у справі - первісний
позивач, а за Кредитним договором № 245
від 01.09.2006р. (зі змінами і доповненнями) -
Банк) та Закритим акціонерним
товариством «Комплекс водних видів
спорту» (нове найменування - Приватне
акціонерне товариство «Комплекс
водних видів спорту», у справі -
відповідач, а за вказаним Кредитним
договором - Позичальник) 01.09.2006р.
укладено Кредитний договір № 245.

До Кредитного договору № 245 від 01.09.2006р.
вносилися сторонами зміни, в тому
числі:

- Додатковий договір № 1 про внесення
змін та доповнень укладено 22.12.2006р.;

- 15 червня 2007 року Кредитний договір №
245 від 01.09.2006р. викладено в новій
редакції;

- Додатковий договір № 2 про внесення
змін та доповнень укладено 03.08.2007р.;

- Додатковий договір № 3 про внесення
змін та доповнень укладено 15.08.2007р.;

- Договір № 4 про внесення змін та
доповнень укладено 02.10.2007р.;

- Договір № 5 про внесення змін та
доповнень укладено 12.05.2008р.;

- Додатковий договір № 6 укладено
24.03.2009р.;

- 4 грудня 2009р. Кредитний договір № 245
від 01.09.2006р. викладено в новій редакції;

- Договір № 1 про внесення змін та
доповнень до Кредитного договору № 245 у
новій редакції від 04 грудня 2009р.
укладено 18.10.2011р.;

- Договір № 2 про внесення змін та
доповнень до Кредитного договору № 245 у
новій редакції від 04 грудня 2009р.
укладено 19.10.2011р.

Відповідачем не представлено будь-яких
інших правочинів (договорів), які б
додатково регулювали договірні
кредитні правовідносини сторін
Кредитного договору № 245 від 01.09.2006р. (зі
змінами і доповненнями), далі також -
Кредитний договір. У свою чергу, як
судом першої інстанції, так і судом
апеляційної інстанції проведено огляд
у судових засіданнях оригіналів
вищевказаних договорів, представлених
позивачем, перевірено і встановлено
правомірність і чинність Кредитного
договору. Зважаючи на вимоги ст.ст. 43, 33,
43 ГПК України твердження апеляційної
скарги про можливість наявності ще
одного додаткового договору
(укладеного в 2007 році) до Кредитного
договору № 245 від 01.09.2006р. на вирішення
спору по суті, за відсутності доказів
протилежного, не впливає і до уваги
Львівським апеляційним господарським
судом не береться, оскільки є лише
припущенням відповідача, на
підтвердження якого відповідачем
жодних доказів не надано, в тому числі
не надано будь-яких додаткових (крім
представлених позивачем) договорів
щодо врегулювання кредитних
правовідносин між сторонами спору.
Натомість, позивачем надано належні і
допустимі докази щодо договірного
регулювання кредитних правовідносин
між сторонами спору. Також апеляційний
суд враховує чинність на час розгляду і
вирішення даної справи повної нової
редакції Кредитного договору, в якій
його було викладено 04.12.2009р. (зі змінами
від 18.10.2011р. та від 19.10.2011р.). Апеляційний
суд зазначає, що твердження
відповідача щодо наявності ще одного
додаткового договору, жодним чином не
підтверджені належними та допустимими
доказами та в матеріалах справи
відсутні.

На підставі п. 1 Кредитного договору
Банк зобов'язався надати у власність
Позичальникові грошові кошти (кредит) у
розмірі та на умовах, обумовлених цим
Договором, а Позичальник зобов'язався
повернути кредит і сплатити проценти
та комісії за користування ним. Сума
кредитування сторонами неодноразово
змінювалася і остаточно була визначена
в п. 2.1.1 Кредитного договору в редакції
від 19.10.2011р. в розмірі 73 502 589, 85 грн.
Остаточне цільове призначення кредиту
пунктом 2.1.2 Кредитного договору
визначено як: реконструкція приміщення
відповідача та оплата витрат,
пов'язаних із створенням та запуском
аквапарку по вул. Княгині Ольги, 114 у м.
Львові, оплата відсотків за
користування кредитними коштами,
конвертація заборгованості в доларах
США в гривню.

Таким чином, між сторонами по справі
виникли зобов'язальні правовідносини
на підставі Кредитного договору.

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Аналогічні положення містить ст. 193
Господарського кодексу України, де
зазначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковий для виконання
сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом; розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору
(в чинній редакції від 18.10.2013р.)
Позичальник зобов'язаний повернути
Банку кредит у повному обсязі до
31.07.2013р. Однак, в порушення умов
договору, вказаний обов'язок
відповідачем не виконаний, що
підтверджується матеріалами справи.

Так, наявними в матеріалах справи
доказами, а саме: копіями меморіальних
ордерів щодо видачі кредитних коштів,
виписками про рух коштів по позичкових
рахунках, банківською довідкою про
стан заборгованості за Кредитним
договором, а також наданими
відповідачем банківськими виписками
стосовно часткових погашень
заборгованості за кредитом, наданим
позивачем розрахунком заборгованості
від 20.02.2014р. підтверджується виконання
зобов'язань первісного позивача щодо
надання відповідачеві кредитних
коштів за Кредитним договором, лише
часткове погашення відповідачем
заборгованості за кредитом і
неповернення відповідачем на час
вирішення спору судом першої інстанції
кредиту в сумі 73 425 714,85 грн, стягнення
заборгованості за яким є частиною
позовних вимог у справі. Відповідачем
не надавалися докази погашення
вказаної заборгованості за кредитом,
її розмір не заперечувався
представниками відповідача.

Також відповідно до п. 4.2.1 Кредитного
договору Позичальник зобов'язався
сплачувати на користь Банку проценти
за користування кредитом, які
нараховуються щомісячно на суму
заборгованості по кредиту за методом
«факт/360» (фактична кількість днів у
місяці, але, умовно, 360 днів у році) з
моменту видачі кредиту до терміну,
вказаного в п. 2.2 Кредитного договору
(до 31.07.2013р.). Процентна ставка
передбачена п. 2.1.3 Кредитного договору,
який неодноразово сторони змінювали, а
також інші умови Кредитного договору
регулюють порядок збільшення
процентної ставки.

Доводи апеляційної скарги, додаткових
письмових пояснень апелянта щодо
неправильності розрахунку позивачем
та судом першої інстанції розміру
позовних вимог, що підлягають
задоволенню, в частині стягуваних
процентів за користування кредитом
спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, 12.05.2008р. Договором № 5 про
внесення змін та доповнень до
Кредитного договору процентну ставку
за користування кредитними коштами в
гривнях встановлено на рівні 24,0% річних
(нова редакція п. 2.1.3 Кредитного
договору).

Наступне підвищення процентної ставки
до 24,5% річних відбулося у повній
відповідності до п. 4.6 Кредитного
договору (редакція від 15.06.2007р.), який
передбачав, що у разі зміни
законодавства щодо здійснення
кредитування, облікової ставки
Національного банку України, інших
економічних умов, що впливають на ціну
кредитних коштів, зміна процентної
ставки, вказаної у п. 2.1.3 Кредитного
договору, відбувається, зокрема, Банком
самостійно при умові, що таке
збільшення відбувається не більше, ніж
на 5% річних, і така зміна відбувається
не частіше, ніж 1 раз в півріччя; таке
збільшення розміру процентів
вважається зробленим за згодою
Позичальника і сторони домовились, що
додаткової згоди Позичальника на це не
потрібно; про таку зміну процентної
ставки Банк у письмовій формі
повідомляє Позичальника за 10 днів до її
введення в силу. В матеріалах справи
наявні докази багаторазової сплати
відповідачем процентів за
користування кредитними коштами за
період дії збільшеної ставки в розмірі
24,5% річних з розрахунку застосування
саме такої ставки. Більше того,
стягнення процентів за період дії
ставки в указаному розмірі не є
предметом позовних вимог у справі (вони
повністю сплачені відповідачем).
Додатково, доводи апелянта на стадії
розгляду справи Львівським
апеляційним господарським судом, що не
заявлялися в суді першої інстанції,
спростовуються і копією листа
первісного позивача від 17.11.2008р. № 2141 до
відповідача з повідомленням про
вручення поштового відправлення, яким
на підставі п. 4.6 Кредитного договору
повідомлено про збільшення процентної
ставки за користування кредитними
коштами на 0,5% річних до 24,5% річних з
01.12.2008р.. Також Протокол № 32/11 засідання
Наглядової Ради відповідача від
23.11.2009р. підтверджує, що відповідач
визнавав чинність ставки 24,5% річних як
діючої за Кредитним договором.

4 грудня 2009 року при викладенні
Кредитного договору в новій редакції
встановлено в п. 2.1.3 процентну ставку за
користування кредитними коштами на
рівні 16,0% річних.

Надалі, підвищення процентної ставки
здійснено відповідно до п. 2.1.6
Кредитного договору (в редакції від
04.12.2009р.), яким передбачалося, що у разі
невиконання або часткового
невиконання Позичальником та/або
акціонерами Позичальника хоча б однієї
з вимог, передбачених у п. 6.2, п. 9.3.13, п.
9.3.14 та п. 9.4 Кредитного договору,
процентна ставка за користування
кредитними коштами встановлюється з
розрахунку на 0,5% річних вище діючої,
починаючи з 1-го числа місяця,
наступного за тим, в якому вимоги були
не виконані, і така зміна розміру
процентів додаткового погодження
сторонами не потребує. Пунктом 9.3.14
Кредитного договору (в редакції від
04.12.2009р.) передбачено зобов'язання
Позичальника в термін до 31.12.2009р. надати
додаткове забезпечення по кредиту у
формі, серед іншого, поруки акціонерів
Позичальника. Листом від 30.12.2009р. (з
відміткою про одержання 30.12.2009р.), копія
якого наявна в матеріалах справи,
первісний позивач повідомив
відповідача про те, що через
невиконання відповідачем вимог п. 9.3.14
Кредитного договору, на підставі п. 2.1.6
Кредитного договору, процентна ставка
за користування кредитними коштами
збільшується на 0,5% річних до 16,5% річних
з 01.01.2010р. Докази виконання вимог п. 9.3.14
Кредитного договору відповідачем не
надані.

Надалі, підвищення процентної ставки
здійснено відповідно до п. 2.1.4
Кредитного договору (в редакції від
04.12.2009р.), яким передбачалося, що у разі
невиконання вимог, передбачених у п. 9.3.6
Кредитного договору, процентна ставка
за користування кредитними коштами
встановлюється з розрахунку на 2,0%
річних вище діючої, і така зміна
розміру процентів додаткового
погодження сторонами не потребує.
Пунктом 9.3.6 Кредитного договору (в
редакції від 04.12.2009р.) передбачено
зобов'язання Позичальника починаючи з
грудня 2009р. проводити щомісячно через
рахунки, відкриті у ВАТ «КРЕДОБАНК»,
обороти повністю або у розмірі
пропорційно до кредитної
заборгованості у ВАТ «Кредобанк».
Листом від 05.08.2011р., копія якого наявна в
матеріалах справи, первісний позивач
повідомив відповідача про те, що через
невиконання відповідачем вимог п. 9.3.6
Кредитного договору у другому кварталі
2011р., на підставі п. 2.1.4 Кредитного
договору, процентна ставка за
користування кредитними коштами
збільшується на 2,0% річних до 18,5% річних
з 01.08.2011р. В матеріалах справи наявна
також копія листа-відповіді
відповідача від 09.08.2011р., яким
підтверджується наявність порушення -
підстави збільшення процентної ставки.

18 жовтня 2011 року Договором №1 про
внесення змін та доповнень до
Кредитного договору визначено
остаточний розмір процентної ставки за
користування кредитними коштами на
рівні 11,0% річних (при викладенні п. 2.1.3
Кредитного договору в новій редакції).

Таким чином, розрахунок позовних вимог
позивачем та місцевим господарським
судом в оскаржуваному рішенні від
04.03.2014р. відповідає договірним
підставам, передбаченим Кредитним
договором. Судом першої інстанції
обґрунтовано враховано й те, що
фактичною сплатою відповідачем на
користь первісного позивача згідно з
графіками, що передбачалися п. 4.3
Кредитного договору, конкретних
передбачених ними сум нарахованих
процентів підтверджується
багаторазово відповідність
здійсненого нарахування процентів
домовленості сторін за Кредитним
договором. ПрАТ «Комплекс водних видів
спорту» не надало доказів сплати на
користь ПАТ «Кредобанк»
заборгованості за процентами за
користування кредитом, заявленої в
позові.

Чинний графік сплати процентів за
користування кредитом, передбачений у
п. 4.3 Кредитного договору (в редакції
від 18.10.2011р.), відстрочував сплату уже
нарахованих і несплачених на той час
процентів, встановлював щомісячний
графік погашення частин
заборгованості за процентами по
червень 2013р., а повне погашення
заборгованості за процентами
передбачав до 31.07.2013р. Наявні в
матеріалах справи розрахунки,
банківські виписки, надані сторонами,
підтверджують, що зобов'язання щодо
сплати процентів згідно з новим
графіком (п. 4.3 Кредитного договору в
редакції від 18.10.2011р.) виконувалися
відповідачем лише по березень 2013р., а
зобов'язання по сплаті процентів: в
сумі 370 000,00 грн. - по 30.04.2013р., в сумі 400 000,00
грн. - по 31.05.2013р., в сумі 410 000,00 грн. - по
30.06.2013р. та в сумі 26 983 357,75 грн. по
31.07.2013р. ПрАТ «Комплекс водних видів
спорту» на користь ПАТ «Кредобанк» не
виконані. Докази погашення вказаної
заборгованості в матеріалах справи
відсутні. Разом прострочена
заборгованість за процентами за
користування кредитом становить 28 163
357,75 грн. і згідно з розрахунками в
матеріалах справи є сумою процентів за
користування кредитом у період від
вересня 2010р. (проценти за вересень 2010р.
частково сплачені) по липень 2013року.

Кредитним договором також передбачено
обов'язок Позичальника за управління
кредитом щомісячно в день сплати
відсотків сплачувати Банку комісію в
розмірі 1000,00 грн. - зазначене
врегульовано 18.10.2011р. в п. 7 Договору № 1
про внесення змін та доповнень до
Кредитного договору № 245 у новій
редакції від 04 грудня 2009р. Відповідачем
не надано доказів погашення
розрахованої первісним позивачем суми
заборгованості за комісією в сумі 2801,49
грн., стягнення якої є частиною
предмета позову в даній справі, розмір
такої заборгованості не заперечувався
представниками відповідача.

Положеннями ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

З огляду на вищенаведені умови
Кредитного договору, строки повернення
кредиту, сплати процентів за
користування кредитом, комісії за
управління кредитом (стягнення яких,
зокрема, є предметом позову по даній
справі), є такими, що сплили
(закінчилися), і ПрАТ «Комплекс водних
видів спорту» є таким, що прострочило
виконання своїх грошових зобов'язань
за Кредитним договором, чим порушило
зобов'язання за Кредитним договором та
вищенаведені вимоги цивільного та
господарського законодавства України.

Твердження ж апелянта, яке стосується
застосування при вирішенні спору в
даній справі ч. 6 ст. 232 ГК України,
судова колегія вважає безпідставним,
оскільки вказана правова норма
місцевим господарським судом
проаналізована, відповідність
позовних вимог щодо вимог даної статті
перевірена.

Пунктом 7.1 Кредитного договору
передбачено, що за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
(повернення кредиту або його частини,
оплати процентів, комісій) Позичальник
на вимогу Банку сплачує йому пеню,
зокрема, за зобов'язаннями в гривні - в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період прострочення, за весь час
прострочення. Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Заявою
про зменшення позовних вимог від
04.03.2014р. первісний позивач зменшив
позовні вимоги в частині стягуваної
пені і просив стягнути пеню, нараховану
лише на частину заборгованості за
Кредитним договором зі строком сплати
по 31.07.2013р., тобто лише на ту частину, яка
стала простроченою саме 01.08.2013р., і лише
за шість місяців від першого дня
прострочення: з 01.08.2013р. по 31.01.2014р.
(згідно з розрахунком, який відповідає
умовам Кредитного договору, доданим до
заяви про зменшення позовних вимог, - 6
613 244,11 грн., у тому числі 4 836 038,85 грн.
пені за прострочення погашення кредиту
та 1 777 205,26 грн. пені за прострочення
сплати процентів). Отже, визначення
розміру пені первісним позивачем і
Господарським судом Львівської
області здійснено з дотриманням вимог
ч. 6 ст. 232 ГК України.

Стягнення пені проведено з урахуванням
і вимог ст .ст. 546, 549 - 551, 611 ЦК України, ст.
ст. 216 - 218, 230 - 232 ГК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором; одним з видів господарських
санкцій є, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України,
штрафні санкції. Частиною 2 ст. 218 ГК
України встановлено, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. У разі
якщо інше не передбачено законом або
договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання
несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської
діяльності.

Стаття 230 цього ж Кодексу штрафними
санкціями визнає господарські санкції
у вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
чи неналежного виконання
господарського зобов'язання. Згідно з
ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Згідно зі ст.ст. 549, 550 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
право на неустойку виникає незалежно у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Клопотання відповідача, яке було
заявлене у відзиві на позовну заяву в
суді першої інстанції, про
застосування позовної давності, є
безпідставним та у відповідності до
законодавства України йому надано
оцінку в оскаржуваному рішенні від
04.03.2014р. Загальна позовна давність
відповідно до ст. 257 ЦК України
встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено,
що за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання. Стягнення заборгованості з
погашення кредиту, сплати процентів за
користування кредитом, комісії за
управління кредитом здійснено
рішенням від 04.03.2014р. в межах строків
позовної давності, оскільки найдавніше
прострочення частини заборгованості (в
межах стягнутої суми) має місце з
01.05.2014р.

Статтею 258 ЦК України передбачено
позовну давність в один рік, серед
іншого, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені). В цій частині
також стягнення заборгованості
здійснено в межах позовної давності,
адже йдеться про пеню за період від
01.08.2013р. Більше того, сторони (з
урахуванням права, наданого ст. 259 ЦК
України) в договірному порядку
збільшили позовну давність для
стягнення неустойки (штрафу, пені),
прирівнявши її до позовної давності,
встановленої законом для основної
вимоги за Кредитним договором (п. 7.7).

Зменшуючи розмір стягуваної пені на 50%
(до 3 306 622,05 грн.) в рішенні від 04.03.2014р.,
господарський суд Львівської області,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності і доводи сторін, діяв у
відповідності до ст. 83 ГПК України, яка
передбачає, що при прийнятті рішення
господарський суд має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання, та
ч. 1 ст. 233 ГК України, згідно з якою, у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій.

За відсутності будь-якої мотивації та
доказів щодо заявленого в суді першої
інстанції клопотання відповідача про
розстрочку виконання рішення суду,
додатково встановивши вину
відповідача у виникненні спору, його
процесуальну поведінку, в тому числі що
сприяла затягуванню судового розгляду,
Господарський суд Львівської області
правомірно відхилив таке клопотання,
роз'яснивши, що в контексті ст. 121 ГПК
України сторони не позбавлені
можливості звернутися із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання
рішення господарського суду в процесі
його виконання.

Доказів сплати (погашення)
заборгованості за Кредитним договором
в сумі 104 898 496,14 грн., в тому числі 73
425 714,85 грн. за непогашеною сумою
кредиту, 28 163 357,75 грн. за
несплаченими процентами за
користування кредитом, 2 801,49 грн. за
несплаченою комісією за управління
кредитом та 3 306 622,05 грн. за пенею за
прострочення сплати кредиту та
процентів, відповідач не надав,
доводів первісного позивача та його
правонаступника не спростував, як в
суді першої, так і в суді апеляційної
інстанцій. Первісним позивачем та його
правонаступником представлено належні
і допустимі докази на підтвердження
підставності позовних вимог.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, в тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом. При цьому примусове
виконання обов'язку в натурі визначено
ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів
захисту захисту цивільних прав та
інтересів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий господарський суд
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позову частково з відмовою
в позові в частині стягнення частини
заборгованості за пенею.

25 березня 2014р. між ПАТ «Кредобанк» (як
клієнтом) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Ідеа Капітал» (як фактором) укладено
Договір факторингу із відступленням
прав грошової вимоги за кредитним
договором та прав за забезпечувальними
документами № 05, пунктом 3.1 якого (з
урахуванням визначення термінів,
здійсненого в п. 1.1 Договору факторингу)
передбачено, що на умовах Договору
факторингу Банк, тобто ПАТ «Кредобанк»,
відступає Новому Кредитору, тобто ТОВ
ФК «Ідеа Капітал», (передає у власність
останнього) з 28 березня 2014р. (а щодо прав
вимоги, які виникнуть в майбутньому, - з
дня їх виникнення), зокрема, всі права
грошової вимоги до ПрАТ «Комплекс
водних видів спорту» за Кредитним
договором в повному обсязі під
фінансування від Нового Кредитора, а
Новий Кредитор набуває (приймає у
власність) від Банку з 28 березня 2014р. (а
щодо прав вимоги, які виникнуть в
майбутньому, - з дня їх виникнення),
зокрема, всі права грошової вимоги до
ПрАТ «Комплекс водних видів спорту» за
Кредитним договором в повному обсязі
та здійснює їх оплату (фінансування)
Банку за плату.

Львівським апеляційним господарським
судом оригінал зазначеного Договору
факторингу було досліджено в судовому
засіданні, встановлено правомірність
та чинність зазначеного Договору
факторингу, а також відповідність
переходу прав кредитора у спірних
правовідносинах, захист яких (прав) є
предметом позову в даній справі,
вимогам ст.ст. 512, 514, 1077, 1078 ЦК України.
Відповідно до ст. 25 ГПК України у разі,
серед іншого, заміни кредитора чи
боржника в зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, господарський суд
залучає до участі у справі
правонаступника відповідної сторони
або третьої особи на будь-якій стадії
судового процесу».

Відтак, ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
10.06.2014р. з підстав, наведених у ній,
залучено до участі у справі
правонаступника позивача - Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Ідеа Капітал»,
проведено заміну позивача у справі -
публічного акціонерного товариства
«Кредобанк» його правонаступником -
товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Ідеа Капітал». Колегія суддів
зазначає, що, в зв'язку із проведеною
заміною первісного позивача у справі
його правонаступником, стягувачем за
наказами господарського суду в даній
справі, що згідно зі ст. ст. 116, 117 ГПК
України видаватимуться на підставі
рішення Господарського суду
Львівської області від 04.03.2014р., є
позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Ідеа Капітал».

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного, апеляційний
суд вважає, що рішення Господарського
суду Львівської області від 04.03.2014р.
базується на повному, всебічному і
об'єктивному дослідженні матеріалів
справи, ґрунтується на чинному
законодавстві і підстав для його
скасування немає, зазначені в
апеляційній скарзі та додаткових
письмових поясненнях до неї доводи
скаржника не відповідають матеріалам
справи, документально не обґрунтовані,
не базуються на законодавстві України,
що регулює спірні правовідносини, а
тому не визнаються такими, що можуть
бути підставою згідно зі ст. 104 ГПК
України для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення від 04.03.2014р.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК
України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 04.03.2014р. у справі
№ 914/3127/13 залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору
за перегляд рішення в апеляційному
порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Доручити Господарському суду
Львівської області видати наказ.

5. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 28.07.2014

.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Зварич О.В.