ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 р. Справа № 909/597/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Максимів Т. В. ,
при секретарі судового засідання
Конашенко О. В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: комунального підприємства
"Івано-Франківськводоекотехпром", вул.
Ботанічна, 2,м.Івано-Франківськ,76014

до відповідача: публічного
акціонерного товариства
"Івано-Франківський арматурний завод",
вул. Є.Коновальця,229,м.
Івано-Франківськ,76014

про стягнення 5500,25 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: представник Євченко В.О.,
(довіреність №10-2/253 від 12.02.14 )

від відповідача: представник Капущак
Г.В., (довіреність №20/06-13 від 14.01.13 )

ВСТАНОВИВ:

комунальне підприємство
"Івано-Франківськводоекотехпром"
звернулося до господарського суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства "Івано-Франківський
арматурний завод" про стягнення 5500,25
грн.

Позовні вимоги мотивовано порушенням
відповідачем зобов"язань згідно
договору на відпуск і споживання
питної води з комунального водопроводу
та на приймання стічних вод до
комунальної каналізації №508 від 02.01.12
та обгрунтовано приписами статей 193,
216,218 Господарського та 266 Цивільного
кодексів України.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні та у відзиві на позов
вих.№20/11-933 від 12.06.149вх.№9246/14 від 12.06.14)
проти позову заперечив з огляду на
сплив позовної давності .

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
вислухавши представників сторін, суд
вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

02.01.12 між сторонами у справі укладено
договір на відпуск і споживання питної
води з комунального водопроводу та на
приймання стічних вод до комунальної
каналізації №508.

За умовами даного договору позивач
зобов"язався надавати відповідачу
послуги водопостачання холодної води
та водовідведення, а відповідач, в свою
чергу, - оплачувати надані йому послуги
згідно з умовами цього договору (п.1.1
договору).

Оплата послуг водопостачання та
водовідведення здійснюється в 3-денний
термін з моменту отримання рахунку,
виписаного на підставі п.2.2.1, 2.2.5, 2.2.6,
2.2.10, 2.2.11, 2.2.12(п.2.2.2. договору).

Згідно з п.2.2.3 даного договору, у разі
несвоєчасної оплати платежів,
передбачених даним договором,
відповідач сплачує позивачу пеню в
розмірі 1-го відсотка від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки, 3% річних та збитки, завдані
інфляційним процесом.

Позивач прийняті на себе договірні
зобов"язання виконував належним чином,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями актів про
обсяги переданої абоненту питної води
і прийнятих від нього стічних вод.

Надані позивачем послуги відповідач
оплачував з порушенням визначених
договором термінів оплати наданих
позивачем послуг, у зв"язку з чим
позивачем за період з 01.08.12 по 01.04.13
нараховано відповідачу 5500,25грн. пені.

За змістом ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Наведена
правова норма кореспондується зі
статтею 509 Цивільного кодексу України,
згідно якої зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір. Аналогічні положення
закріплено у ст.174 Господарського
кодексу України: господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Оскільки договір №508 за своєю
правовою природою є договором про
надання послуг, до нього
застосовуються положення глави 63
Цивільного кодексу України.

В силу ст.901 ЦК України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором (ст.903
ЦК України). Наведена правова норма
кореспондується зі ст.530 ЦК України,
згідно якої якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Наведені правові
норми кореспондуються зі статтею 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено,
що відсутність своєї вини доводить
особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема неустойкою
(штрафом, пенею), якою, з огляду на
положення ст.549 Цивільного кодексу
України, є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов"язання за кожен день
прострочення виконання.

За приписами ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України унормовано, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

В силу ч. 2 статті 343 Господарського
Кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі.

Укладаючи договір, сторони дійшли
згоди відносно забезпечення виконання
відповідачем грошових зобов'язань
пенею та погодили строк її нарахування:
у разі несвоєчасної оплати платежів,
передбачених даним договором,
відповідач сплачує позивачу пеню в
розмірі 1-го відсотка від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки, 3% річних та збитки, завдані
інфляційним процесом.

Позивачем нараховано відповідачу
5500,25грн. пені за період з 01.08.12 по 01.04.13.

Приписами ч.1 ст.223 Господарського
кодексу України передбачено, що при
реалізації в судовому порядку
відповідальності за правопорушення у
сфері господарювання застосовуються
загальний та скорочені строки позовної
давності, передбачені Цивільним
кодексом України, якщо інші строки не
встановлено цим Кодексом.

Статтею 256 Цивільного кодексу України
визначено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу
України, для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до п. 5 ст. 261 Цивільного
кодексу України, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Виходячи з договірних умов щодо строку
виконання зобов'язання, перебіг
позовної давності щодо стягнення
неустойки (пені) розпочався 02.04.13 та у
відповідності до положень ст. 258
Цивільного кодексу України закінчився
02.04.14, а отже, звертаючись до суду з
позовом 02.06.14 , позивач пропустив строк
позовної давності щодо стягнення пені.

Положеннями статті 267 Цивільного
кодексу України визначено наслідки
спливу позовної давності, відповідно
до п.3 якої позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

У відповідності до п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.13 №10 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

З огляду на відзив на позов вих.№20/11-933
від 12.06.149вх.№9246/14 від 12.06.14), у якому
відповідачем заявлено про
застосування строку позовної давності
щодо стягнення пені та з урахуванням
того, що господарським судом
встановлено факт прострочення
грошового зобов'язання відповідачем,
суд відмовляє в позовній вимозі про
стягнення пені у зв'язку зі спливом
позовної давності. При цьому суд не
приймає до уваги твердження позивача
щодо застосування трирічного строку
позовної давності до вимог про
стягнення пені, оскільки це суперечить
ст.258 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст.49 ГПК України
судові витрати у справі залишити за
позивачем.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст.ст.11,
96, 230, 231, 256, 258, 261, 267, 509, 525, 526, 530, 546, 547, 549,
610, 612, 614, 617, 629, 901 Цивільного Кодексу
України, ст.ст.173, 174, 218, 223, 232, 343
Господарського кодексу України,
керуючись ст.ст. 33, 49, ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

в позові комунального підприємства
"Івано-Франківськводоекотехпром" до
публічного акціонерного товариства
"Івано-Франківський арматурний завод"
про стягнення 5500,25 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.07.14

Суддя
Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 31.07.14