ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р.Справа № 922/2073/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Чернігів до Приватного
підприємства "ВВС-Транссервіс", смт.
Васищеве про стягнення 6500,00 грн. за
участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Гоготов В.В., за
довіреністю від 26.05.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Приватного підприємства
"ВВС-Транссервіс" про стягнення 6500,00
грн. Судові витрати та витрати з оплати
послуг адвоката позивач просить суд
покласти на відповідача. Свої позовні
вимоги обґрунтовує неналежним
виконанням відповідачем умов договору
про організацію перевезення вантажів
автомобільним транспортом № Д-12112013-1
від 12.11.2013 року щодо оплати наданих
послуг.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27 травня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 01 липня 2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 27.06.2014 року від
позивача надійшов розрахунок ціни
позову (вх. № 22023) разом із документами
для долучення до матеріалів справи.
Також позивач просив суд провести
розгляд справи за відсутності
представника позивача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 01.07.2014 року
розгляд справи було відкладено на
14.07.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 14.07.2014 року
представник відповідача надав
клопотання (вх. №23935) про продовження
строку розгляду справи № 922/2073/14 за
межами двомісячного строку,
встановленого ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14.07.2014 року
клопотання відповідача про
продовження строку вирішення спору на
15 днів за межі встановлені ст. 69 ГПК
України задоволено; розгляд справи
відкладено на 28.07.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 14.07.2014 року (після
судового засідання) від представника
відповідача надійшов відзив, в якому
відповідач зазначає про те, що
відповідно до п. 17 заявки № З-12112013-2 від
12.11.2013 року оплата послуг відбувається
по оригіналам документів: заявка,
рахунок, акт наданих послуг, міжнародна
товарно - транспортна накладна, довідка
про транспортні витрати. Також у своєму
відзиві відповідач зазначає про те, що
позивачем було направлено на адресу
відповідача документи передбачені
договором, а саме п. 4.3, у відповідності
до умов якого, оплата послуг
відбувається після отримання від
позивача оригіналів документів: акта
виконаних робіт, податкової накладної,
міжнародної товарно - транспортної
накладної та інших документів
передбачених заявкою. Отже, як вважає
відповідач, у нього не виник обов`язок
провести оплату послуг позивача через
умови узгодженої заявки № З-12112013-2 від
12.11.2013 року , які позивачем не виконані.
Грошова сума в розмірі 5000,00 грн., яка
була сплачена відповідачем на користь
позивача є передплатою. У зв`язку з
викладеним, відповідач просить суд
відмовити в задоволенні позову.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 25.07.2014 року від
представника позивача надійшло
клопотання, в якому позивач зазначає
про те, що відповідачем була здійснена
часткова оплата за договором в сумі
5000,00 грн., що на думку позивача свідчить
про прийняття відповідачем послуг з
перевезення вантажу за договором від
12.11.2013 року та відсутність претензій до
перевізника. У зв`язку з викладеним
позивач просить суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі. Також
позивач просить суд розглядати справу
без участі представника позивача.

Суд, розглянувши клопотання позивача
про розгляд справи без участі
представника позивача, вважає його
таким, що не суперечить інтересам
сторін та діючому законодавству, тому
вважає за можливе задовольнити його.

Представник позивача в судове
засідання 28.07.2014 року не з'явився, про
час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином,
про, що свідчить поштове повідомлення,
яке повернулося на адресу суду з
відміткою про отримання.

Представник відповідача в судовому
засіданні 28.07.2014 року зазначив про те,
що позивачем було надано відповідачу
послуги з перевезення вантажу,
відповідно до договору № 12112013-1 від
12.11.2013 року, проте позивачем не було
надіслано відповідачу оригіналів
документів, передбачених п. 17 заявки №
З-12112013-2 від 12.11.2013 року, у зв`язку з чим у
відповідача не виникло обов`язку щодо
оплати, наданих позивачем послуг, а
тому відповідач просить суд відмовити
в задоволенні позову.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 липня 2014 року
сторони попереджені про розгляд справи
за наявними в ній матеріалами у разі
неявки представників сторін у судове
засідання та ненадання витребуваних
судом документів. Враховуючи це,
враховуючи також достатність часу,
наданого сторонам для підготовки до
судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п.4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноваженого представника
відповідача, судом встановлено
наступне.

12.11.2013 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (позивач) та
Приватним підприємством
«ВВС-Транссервіс» (відповідач) було
укладено договір про організацію
перевезень вантажів автомобільним
транспортом № Д-12112013-1, у відповідності
до умов якого позивач на підставі
письмових заявок від відповідача
здійснює транспортне перевезення
вантажу шляхом залучення транспортних
засобів, які належать позивачу у
відповідності до умов даного договору.

Відповідно до частини 1 статті 307
Господарського кодексу України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою
стороною (вантажовідправником) вантаж
до пункту призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Згідно пункту 10.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України 14.10.97 N
363 (зі змінами та доповненнями)
перевізники приймають вантажі для
перевезення на підставі укладених
договорів із замовниками згідно з
заявками (додаток 1) або за разовими
договорами (додаток 2).

Частиною 2 статті 307 Господарського
кодексу України передбачено, що
укладання договору перевезення
вантажу підтверджується складанням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента, тощо)
відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 2.5 договору
перевезення здійснюється на підставі
письмових заявок, які направляються
відповідачем позивачу поштою або
факсом.

Відповідно до п. 2.8 договору усі заявки
на вантажоперевезення оформлені у
відповідності до умов даного договору
є додатком до договору.

Відповідно до п. 3.1.7 договору позивач
зобов`язаний доставити ввірений йому
відповідачем вантаж до пункту
призначення та видати його
уповноваженій на отримання вантажу
особі, а також відмітити у ТТН
отримання вантажу вантажоотримувачем
з дотриманням умов п. 2.15 договору.

Відповідно до п. 3.2.3 договору,
відповідач зобов`язаний проводити
оплату послуг позивача в порядку та
строки, що передбачені даним договором,
зокрема оплата провадиться в
національній валюті із грошових
коштів, які отримані від замовника,
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до п. 4.2 договору визначено,
що вартість послуг за перевезення
вантажу є договірною та визначається у
заявці. Оплата проводиться на протязі 7
банківських днів на розрахунковий
рахунок позивача.

Відповідно до п. 4.3 договору всі
розрахунки між сторонами здійснюються
в національній валюті України. Оплата
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок позивача протягом 7
банківських днів на розрахунковий
рахунок перевізника з сум грошових
коштів, фактично отриманих від
замовника, з моменту отримання від
позивача оригіналів документів: акту
виконаних робіт, податкової накладної
CRM та інших документів, передбачених
заявкою.

Ст. 9 Закону України № 1955-І/ встановлено,
що перевезення вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні
оформляється міжнародною
товарно-транспортною накладною (надалі
- СМР).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до заявки № З-12112013-2 від
12.11.2013 року (а.с. 12) на перевезення
вантажів автомобільним транспортом
Україна - Росія ФОП ОСОБА_1 взяв на себе
зобов`язання належним чином виконати
перевезення автомобільним транспортом
за маршрутом смт. Бородянка (Київська
область, Україна) - м. Жуковський
(Московська область, Росія), а
відповідач - своєчасно оплатити надані
послуги по перевезенню в сумі 11500,00 грн.,
для чого позивачем було подано для
завантаження транспортний засіб Renalt
д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом номер
НОМЕР_2, водій ОСОБА_3, який прийняв
вантаж до перевезення 18.11.2013 року, про
що було оформлено відповідну товарно -
транспортну накладну CMR.

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується в судовому засіданні
відповідачем, позивач надав
відповідачу послуги з перевезення на
загальну суму 11500,00 грн., що
підтверджується товарно - транспортною
накладною CMR з відміткою про отримання
вантажу (а.с. 14).

Також з матеріалів справи вбачається,
що позивачем було виставлено
відповідачу рахунок - фактуру на оплату
наданих транспортних послуг № Л-437 від
22.11.2013 року на суму 11500,00 грн. (а.с. 37).

Як зазначає позивач в позовній заяві,
відповідач в порушення п.4.2. договору
свої зобов'язання належним чином не
виконав, а саме не провів повної оплати
наданих позивачем послуг з перевезення
в строки передбачені договором, а
здійснив лише часткове погашення - в
сумі 5000,00 грн., що підтверджується
випискою з банківського рахунку
позивача (а.с. 41).

11.02.2014 року позивачем було направлено
на адресу відповідача претензію про
сплату заборгованості в сумі 6500,00 грн.
за вих. № 11/02 (а.с. 15).

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
вважає, що відповідач не виконав свого
обов`язку щодо оплати товару в строк,
передбачений договором, що й стало
підставою для звернення позивача до
суду.

Заперечення відповідача ґрунтуються
на тому, що відповідно до п. 17 заявки №
З-12112013-2 від 12.11.2013 року оплата послуг
відбувається по оригіналам документів:
заявка, рахунок, акт наданих послуг,
міжнародна товарно - транспортна
накладна, довідка про транспортні
витрати. Також відповідач зазначає про
те, що позивачем було направлено на
адресу відповідача документи
передбачені договором, а саме п. 4.3, у
відповідності до умов якого, оплата
послуг відбувається після отримання
від позивача оригіналів документів:
акта виконаних робіт, податкової
накладної, міжнародної
товаро-транспортної накладної та інших
документів передбачених заявкою. Отже,
як вважає відповідач, у нього не виник
обов`язок провести оплату послуг
позивача через умови узгодженої заявки
№ З-12112013-2 від 12.11.2013 року, які позивачем
не виконані. Грошова сума в розмірі 5000,00
грн., яка була сплачена відповідачем на
користь позивача є передплатою. У
зв`язку з викладеним, відповідач
просить суд відмовити в задоволенні
позову.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Стаття 530 Цивільного кодексу України
передбачено строк (термін) виконання
зобов'язання. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню за
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, позивач
виконав свої зобов`язання щодо
здійснення перевезення вантажу, що
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується відповідачем.

Відповідно до п.4.3 договору оплата
послуг відбувається після направлення
позивачем на адресу відповідача
оригіналів документів, передбачених
даним пунктом договору та заявкою.

Як вбачається з претензії (за вих. № 11/02
від 11.02.2014 року), яка наявна в матеріалах
справи позивачем було направлено на
адресу відповідача оригінал рахунку,
акт виконаних робіт, податкову
накладну та CMR, що передбачено п. 4.3
договору.

Проте, всупереч п. 17 заявки № З-12112013-2
від 12.11.2013 року, відповідно до якої
оплата послуг відбувається по
оригіналам документів: заявка, рахунок,
акт наданих послуг, міжнародна товаро -
транспортна накладна, довідка про
транспортні витрати, позивачем не було
надано відповідачу даних документів.

Також, надання документів відповідачу,
зазначених в заявці, передбачено п. 4.3
договору (оплата послуг здійснюється з
моменту отримання оригіналів
документів... та інших документів,
передбачених заявкою).

Суд критично ставиться до посилань
позивача на те, що ним було направлено
відповідачу документи, зазначені в п. 17
заявки № З-12112013-2 від 12.11.2013 року, що
підтверджується поштовим чеком від
03.12.2013 року, з огляду на наступне.

Вищевказаний фіскальний чек не може
прийматися судом як належний доказ
відправлення відповідачу документів,
оскільки, згідно п. 36 "Правил надання
послуг поштового зв'язку", затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.08.2002 р. №1155, касовий чек видається
відправникові з додержанням вимог
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" і підтверджує
лише факт надання послуги відділенням
зв'язку.

Отже, з даного фіскального чеку
неможливо визначити, які саме
документи було направлено відповідачу.

Опису вкладення, який би міг
підтвердити перелік документів,
направлених на адресу відповідача,
позивачем не було надано до суду.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

З аналізу зазначеної норми вбачається,
що підставою для звернення до
господарського суду має бути порушення
прав та законних інтересів позивача.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Конституцією України визначено
основні засади судочинства і до них,
зокрема, належать законність, рівність
усіх учасників судового процесу перед
законом і судом, забезпечення
доведеності вини та змагальність
сторін та свобода в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості (ст. 129 Конституції
України).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, а також
приймаючи до уваги те, що позивачем не
надані належні докази в підтвердження
надіслання документів відповідно до
п.4.3 договору та п. 17 заявки, а строк для
сплати за даним договором настає після
надіслання відповідних документів, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 6500,00 грн. за
договором перевезення № Д-12112013-1 від
12.11.2013 року є передчасними і
задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача суми
послуг адвоката у розмірі 500,00 грн., суд
зазначає наступне.

Згідно ст. 44 ГПК України. судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Приймаючи до уваги Постанову пленуму
Вищого господарського суду України №7
"Про деякі питання практики
застосування розділу VI господарського
процесуального кодексу України" від
21.02.2013 року, в п. 6.3. зазначено, що
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при відмові в позові - на
позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне судові витрати за послуги
адвоката у розмірі 500,00 грн. та витрати
по сплаті судового збору у розмірі 1827,00
грн. у даній справі, покласти на
позивача.

На підставі ст.ст.11, 610, 530, 629 ЦК України,
ст. 174, ч. 2 ст. 307 ГК України, керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст.82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити .

Повне рішення складено 30.07.2014 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/2073/14