ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" липня 2014 р.Справа № 916/2612/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

Судді

Зайцева Ю.О.

при секретарі судового засідання
Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Беженар П.В. (довіреність
№б/н від 01.07.2014 р.);

Від відповідача: Попов Д.В. (довіреність
№11 від 05.05.2014 р.);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «СПМК-17»
до приватного підприємства «ДОРЛІДЕР»
про зобов'язання передати майно та
визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 03.07.2014 р. позивач, товариство
з обмеженою відповідальністю
«Спеціалізована пересувна
механізована колона-17» звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до відповідача приватного
підприємства «ДОРЛІДЕР» про
зобов'язання передати майно та
визнання права власності на майно.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 07.07.2014 року було порушено
провадження у справі № 916/2612/14 із
призначенням справи до розгляду в
судовому засіданні.

В судовому засіданні 18.07.2014 р.
відповідач подав відзив на позовну
заяву, відповідно до змісту якого ПП
«ДОРЛІДЕР» заперечує проти
задоволення позову в повному обсязі.

28.07.2014 р. у судовому засіданні після
повернення з нарадчої кімнати було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті 85
ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення, суд встановив:

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач вказує, що 10.01.2008 р. між
ТОВ «СПМК-17» та ПП «ДОРЛІДЕР» був
укладений договір комісії №10/01-08,
відповідно до умов якого ПП «ДОРЛІДЕР»
(комісіонер) зобов'язався за
дорученням, в інтересах та за рахунок
ТОВ «СПМК-17» (комітента) укласти з
третіми особами угоди щодо придбання
транспортних засобів, а саме:

- трьох вантажних самоскидів MERCEDES-BENZ
ACTROS 4140 K;

- одного вантажного самоскиду КАМАЗ,
моделі 65115;

- вантажного сідельного тягача МАЗ
марки 642208;

- машини дорожньої комбінованої 21 на
базі КамАЗ-43253:

- напівпричепу платформи.

а комітент зобов'язався виплатити
винагороду, означену в порядку та на
умовах, встановлених чинним договором.

Пунктом 1.2 договору сторони встановили,
що товар, придбаний комісіонером за
рахунок комітента, є власністю
комітента. Якщо сторони не узгодять
інший строк, то у такому випадку
комісіонер зобов'язується не пізніше 10
днів з моменту отримання товару
передати його комітенту.

Відповідно до п. 2.1 комітент
зобов'язується сплатити комісіонеру
комісійне винагородження з
врахуванням ПДВ у розмірі 2% від
вартості майна.

Згідно п.2.2 договору,сплата комісійного
винагородження здійснюється
комітентом на підставі звіту
комісіонера на протязі 3-х банківських
днів з моменту підписання сторонами
відповідного звіту.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору комісії №10/01-08
ПП «ДОРЛДЕР» були придбані:

- за договором №04466-08 від 20.03.2008 р.:

1) вантажний самоскид КАМАЗ, моделі 65115,
номер шасі XTC0261, 2008 року випуску;

2) вантажний сідельний тягач МАЗ марки
642208, номер шасі XTC0261, 2008 року
випуску;

- за договором № від 01.10.2010:

1) вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTROS 4140 K 2008
року випуску, номера шасі WDB9323151L377744,

2) вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTROS 4140 K 2008
року випуску, номера шасі WDB9323151L376443;

3) вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTROS 4140 K 2008
року випуску, номера шасі WDB9323151L378568.

- за договором №26-08 від 26.08.2010 р. були
придбані:

1) напівпричіп платформа модель, 2008 року
випуску;

2) машина дорожня комбінована 21 на базі
КамАЗ-43253 2008 року випуску.

З матеріалів справи вбачається, що
після укладання кожного з вищевказаних
договорів, ПП «ДОРЛІДЕР» були складені
звіти комісіонера: №1-Д від 25.01.2009 р., №
2-Д від 09.09.2010 р. та № 3-Д від 05.10.2010 р., які
були прийняті позивачем без зауважень.

Проте, як вказує позивач, в порушення п.
3.4 договору комісії , відповідно до
якого комісіонер повинен був
передавати комітенту придбані
транспортні засоби протягом 5 днів з
моменту прийняття комітентом звіту,
Відповідач неодноразово відмовлявся
передавати відповідні транспортні
засоби, посилаючись на право
притримання речі до повного виконання
комітентом своїх грошових зобов'язань.

З цих же підстав відповідач ПП
«ДОРЛІДЕР» заперечує проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що оскільки позивач неодноразово
порушував строки проведення
розрахунків з комісіонером,
підприємство скористалось наданим
йому правом на при тримання речі до
повного виконання зобов'язань за
договором комісії. Як вказує
відповідач, на теперішній час спірні
транспортні засоби обліковуються за ПП
«ДОРЛІДЕР» та тривалий час
використовуються у його господарській
діяльності, що, на думку відповідача,
робить передачу транспортних засобів
товариству позивача економічно
недоцільним.

Під час розгляду справи позивач не
заперечував викладених обставин, проте
зазначив, що остаточні розрахунки
товариством проведені в повному
обсязі, а, отже, у відповідача на
теперішній час відсутнє право на при
тримання речі. Таким чином,
відмовляючись передати означені
транспортні засоби ПП «ДОРЛІДЕР» грубо
порушує умови укладеного між сторонами
договору, у зв'язку з чим ТОВ «СМПК-17»
вимушена була звернутись до суду за
захистом свого права.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів (стаття 20
Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

За змістом статей 15, 16 Цивільного
кодексу України, статті 20
Господарського кодексу України та
статті 1 Господарського процесуального
кодексу України, необхідною умовою
застосування судом певного способу
захисту є наявність, доведена
належними у розумінні статті 34
Господарського процесуального кодексу
України доказами, певного
суб'єктивного права (інтересу) у
Позивача та порушення (невизнання або
оспорювання) цього права (інтересу) з
боку Відповідача, а також - належності
обраного способу судового захисту.

Статтею 392 Цивільного кодексу України
визначено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

З огляду на обраний Позивачем спосіб
захисту свого права, в контексті
приписів статті 392 Цивільного кодексу
України, предметом доказування, а,
відповідно, і судової оцінки у
розглядуваній справі є наявність у
позивача права власності на спірне
майно.

Відповідно до ст.1011 ЦК України за
договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Пунктом 1.2 договору комісії від 10 січня
2008 року визначено, що товар, придбаний
комісіонером за рахунок комітента, є
власністю комітента. Якщо сторони не
узгодять інший строк, то у такому
випадку комісіонер зобов'язується не
пізніше 10 днів з моменту отримання
товару передати його комітенту.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу
України визначено, що право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом

Суд зазначає, що визначення
конкретного моменту виникнення права
власності в набувача майна за
договором має велике значення,
оскільки саме з цього моменту на
набувача переходить тягар утримання
власності, ризик випадкової загибелі
майна, а також власник набуває право на
захист набутої власності
передбаченими законом способами.
Частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу
України виникнення права власності у
набувача за договором пов'язується
саме із передачею речі, а не з будь-яким
іншим моментом.

Сторонами обумовлено при укладенні
договору, що комісіонер зобов'язаний не
пізніше 10 днів з моменту отримання
товару передати його комітенту, тобто
граничний строк його передачі
означений за договором №04466-08 від 20.03.2008
р. до 30.08.2008 р., за договором № від
01.10.2010 р. до 11.10.2010 р., за договором №26-08
від 26.08.2010 р. до 05.09.2010 р.

Таким чином відповідач порушив взяті
на себе за договором комісії №10/01-08
зобов'язання щодо передачі
транспортних засобів у власність ПП
«ДОРЛІДЕР».

Згідно приписів ст. 387 ЦК України
власник майна має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до статті 391 Цивільного
кодексу України, власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (статті 392 Цивільного кодексу
України).

Суд зазначає, що з вищезазначених
положень норм чинного законодавства
України вбачається, що чинним
законодавством передбачено визнання
права власності як спосіб судового
захисту існуючих власників, які вже
набули права власності та, відповідно,
підставою звернення до суду є
порушення або оспорювання прав і
охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, керуючись вищевикладеним,
суд вважає, що позовні вимоги про
визнання права власності та
зобов'язання відповідача передати
майно є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача на взаємне порушення
зобов'язання щодо своєчасності
проведення розрахунків з комітентом,
оскільки відповідач мав право на
застосування притримання транспортних
засобів на підставі п. 3.5.5 тільки до
моменту проведення розрахунків за
нього. В своєму відзиві на позов та
також в поясненнях, наданих суду під
час розгляду справи, відповідач не
заперечував проти факту проведення
комітентом остаточних розрахунків з
комісіонером в повному обсязі. Після
проведення таких розрахунків
транспортні засоби мали бути передані
позивачу.

Решту доводів і поданих сторонами
доказів, відхилення яких не
обґрунтовано вище, суд відхиляє як
такі, що не мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих
сторонами доказів, оскільки згідно із
ст.33, 38 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона: повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; самостійно визначити і
надати суду ті докази на підтвердження
своїх доводів, які вважає необхідними,
належними і достатніми. Докази
витребовуються судом у ході розгляду
справи лише у разі подання
відповідного клопотання - на суд не
покладено обов'язку вказувати стороні,
які докази вона повинна подати на
підтвердження свої вимог чи
заперечень, або проводити розшук тих чи
інших доказів з власної ініціативи.

При цьому суд приймає до уваги строк
розгляду справи, достатність часу у
будь-якої із сторін для надання доказів
на підтвердження власних доводів, для
спростування обставин чи доводів
протилежної сторони та для подання
суду клопотання про витребування таких
доказів у інших осіб.

За при приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України
витрати позивача по сплаті судового
збору покладаються на відповідача у
справі.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «СПМК-17» до
приватного підприємства «ДОРЛІДЕР»
про зобов'язання передати майно та
визнання права власності на майно -
задовольнити.

2. Визнати за товариством з обмеженою
відповідальністю «СПМК-17» /65033, Одеська
обл., м. Одеса, вул. Гастелло, буд. №52/1,
/ право власності на
транспортні засоби:

- вантажний самоскид КАМАЗ, моделі 65115,
2008 року випуску, номер шасі XTC0261;

- вантажний седельний тягач МАЗ марки
642208, 2008 року випуску, номер шасі
Y3M6948;

- вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTROS 4140 K 2008
року випуску, номер шасі WDB9323151L377744,

- вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTROS 4140 K 2008
року випуску, номер шасі WDB9323151L376443;

- вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTROS 4140 K 2008
року випуску, номер шасі WDB9323151L378568.

- напівпричіп платформа модель 93384 А, 2008
року випуску, номер шасі X4493384А80000019;

- машина дорожня комбінована 21 на базі
КамАЗ-43253 2008 року випуску, номер шасі
XTC43253R82334865;

3. Зобов'язати приватне підприємство
«ДОРЛІДЕР» /67560, Одеська обл.,
Комінтерновський р-н., сільрада
Красносільська, цілісний майновий
комплекс, Старокиївське шосе, 21-й км. 30
«А», / передати
товариству з обмеженою
відповідальністю «СПМК-17» /65033, Одеська
обл., м. Одеса, вул. Гастелло, буд. №52/1,
/ транспортні засоби:

- вантажний самоскид КАМАЗ, моделі 65115,
2008 року випуску, номер шасі XTC0261;

- вантажний седельний тягач МАЗ марки
642208, 2008 року випуску, номер шасі
Y3M6948;

- вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTROS 4140 K 2008
року випуску, номер шасі WDB9323151L377744,

- вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTROS 4140 K 2008
року випуску, номер шасі WDB9323151L376443;

- вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTROS 4140 K 2008
року випуску, номер шасі WDB9323151L378568.

- напівпричіп платформа модель 93384 А, 2008
року випуску, номер шасі X4493384А80000019;

- машина дорожня комбінована 21 на базі
КамАЗ-43253 2008 року випуску, номер шасі
XTC43253R82334865;

4. Стягнути з приватного підприємства
«ДОРЛІДЕР» /67560, Одеська обл.,
Комінтерновський р-н., сільрада
Красносільська, цілісний майновий
комплекс, Старокиївське шосе, 21-й км. 30
«А», / на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Спеціалізована
пересувна механізована колона-17» /65033,
Одеська обл., м. Одеса, вул. Гастелло,
буд. №52/1, / судові
витрати в сумі 74298,00 /сімдесят чотири
тисячі двісті дев'яносто вісім грн./

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст складено та підписано
30.07.2014 року.

Суддя
Зайцев Ю.О.