ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 р. Справа № 909/294/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Кобрин О. М.
при секретарі судового засідання
Левицький Ю.Д., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

до відповідача: Приватного вищого
навчального закладу

"Західноукраїнський
економіко-правничий університет"

вул.Мельничука,14,
м.Івано-Франківськ, 76018

про стягнення середньомісячного
заробітку в сумі 52 770,16 грн. та моральної
шкоди в сумі 5000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:ОСОБА_2 - представник,
(довіреність б/н від 09.08.2013 р.);

від відповідача: Ловас В.О. -
арбітражний керуючий, ліквідатор
(посвідчення НОМЕР_1 від 11.12.2013 р.).

ВСТАНОВИВ: До господарського суду
Івано-Франківської області звернулась
ОСОБА_1 із позовом до ПВНЗ
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет" про
стягнення середньомісячного заробітку
в сумі 52 770,16 грн. та моральної шкоди в
сумі 5000,00 грн.

Ухвалою суду від 01.04.14 позовну
заяву повернено без розгляду на
підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
22.05.14 вказану ухвалу скасовано, справу
передано на розгляд до господарського
суду Івано-Франківської області.

Ухвалою суду від 20.06.13 позовну
заяву прийнято до розгляду та
призначено судове засідання на 15.07.14. В
судовому засіданні оголошувалась
перерва до 29.07.14, про що представників
сторін повідомлено під розписку.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала вимоги позовної
заяви та просить стягнути суму
середньомісячного заробітку в сумі 52
770,16 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00
грн. Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 13.03.2012 року у день
звільнення ОСОБА_1, роботодавець не
здійснив їй виплату розрахунку по
заробітній платі. Остаточно вся
заборгованість по зарплаті ОСОБА_1 в
сумі 6291,07 грн. була погашена 18 грудня 2013
року в сумі 6291,07 грн.. А тому, позивач
вважає, що згідно ст. 117 КЗпП України, у
випадку невиплати з вини власника
підприємства, установи, організації
належної звільненому працівнику суми в
терміни, передбачені ст. 116 КЗпП
України, при відсутності спору про її
розміри, підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівнику його середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку. Окрім цього, позивач,
виходячи з положень ст. 2371 КЗпП України,
просить стягнути з відповідача
моральну шкоду, оскільки вважає, що у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати ОСОБА_1 втратила
нормальні життєві зв'язки - була
позбавлена можливості купувати
необхідні речі, продукти харчування та
ін. У зв'язку з нестачею коштів у ОСОБА_1
виникла необхідність позичати гроші у
родичів та друзів, що принизило її
честь і гідність та вплинуло на її
стосунки з оточуючими людьми. Усе це
поглибило моральні переживання ОСОБА_1,
які в свою чергу постійно провокували
виникнення нервових стресів, які
викликали необхідність придбання
заспокійливих медичних препаратів.

Представник відповідача проти позову
заперечує та зазначає, що постановою
про арешт коштів ПВНЗ
«Західноукраїнський
економіко-правничий університет» від
30.10.12 ВП №34934373, що винесена державним
виконавцем Французом І.Г., накладено
арешт на всі рахунки підприємства в
установах банків, а тому підприємство
не мало можливості здійснювати
будь-які фінансові операції, в т.ч. по
виплаті заробітної плати. Тільки після
порушення провадження у справі про
банкрутство ПВНЗ «Західноукраїнський
економіко-правничий університет»
(ухвала господарського суду
Івано-Франківської області від 02.10.2013р.)
та зняття арешту з майна боржника,
ОСОБА_1 18.12.2013р. було виплачено
заборгованість по зарплаті в розмірі 6
290,07 грн. За таких обставин, відсутня
вина роботодавця по затримці у виплаті
заробітньої плати. Таким чином,
відповідач вважає, що вказана сума
позивачем - ОСОБА_1 щодо середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку по заробітній платі по день
фактичного розрахунку, в сумі 52770,16 грн.
та компенсації моральної шкоди в
розмірі 5000 грн. не підлягає до
задоволення.

Роглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
оцінивши докази у відповідності до ст.43
ГПК України, судом встановлено, що
ОСОБА_1 звільнена з посади заступника
головного бухгалтера ПВНЗ
«Західноукраїнський
економіко-правничий університет» з 13
березня 2012 року за згодою двох сторін
(копія наказу №06-01-04 від 13.03.12; а.с.28). На
час звільнення розрахунок з позивачем
не проведено, борг по заробітній платі
в сумі 6 291,07 грн виплачено 18.12.13 (а.с.31).

Положеннями ст.116 Кодексу законів
про працю України встановлено, що при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Статтею 117 КЗпПУ
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

У відповідності до довідки,
виданої відповідачем (а.с.29) середній
заробіток за січень і лютий 2012 року
склав 2 442,00 грн. З врахуванням
викладеного, середньоденна заробітна
плата розрахована позивачем у
відповідності до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995
№100, і складає 119,12 грн. Відповідно до
розрахунку, поданого позивачем
загальний розмір середнього заробітку
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку складає 52 770,16 грн
(розрахунок міститься в позовній заяві;
а.с.20).

Заперечення відповідача стосовно
того, що затримка виплати заробітної
плати відбулась не з вини роботодавця,
суд не приймає до уваги, оскільки, як
вказує відповідач, постанова про арешт
коштів ПВНЗ «Західноукраїнський
економіко-правничий університет»
винесена 30.10.12, тобто починаючи з 13.03.12 у
роботодавця була можливість погасити
борг по виплаті зарплати до накладення
арешту на кошти. Окрім того, слід
вказати на те, що представник
відповідача не надав жодних доказів на
підтвердження своїх заперечень.

За таких обставин, суд вважає
вимогу про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку по заробітній платі по день
фактичного розрахунку в сумі 52770,16 грн.
обгрунтованою та такою, що підлягає до
задоволення.

Стосовно вимоги про компенсацію
моральної шкоди в сумі 5000 грн слід
вказати наступне.

Порядок відшкодування моральної
шкоди у сфері трудових відносин
регулюється ст. 2371 КЗпП України. Стаття
2371 КЗпПУ передбачає відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику у
разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Як передбачено Постановою
Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", що діє зі
змінами і доповненнями, в позовній
заяві про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має зазначатись, у
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Натомість позивач в позовні
йзаяві не вказує на те, з яких міркувань
він виходив, визначаючи такий розмір
моральної шкоди, чим обгрунтовано дану
вимогу в розмірі 5000 грн, не подано
жодних доказів у підтвердження факту
завдання моральної шкоди, здійснення
витрат, про які вказується в заяві тощо.

У відповідності до ст.33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

За таких обставин, позовна вимога
про стягнення моральної шкоди в сумі 5000
грн. є необгрунтованою та недоведеною,
а тому до задоволення не підлягає.

Зважаючи на те, що позивач
звільнена від сплати судового збору на
підставі ст.5 ЗУ "Про судовий збір", у
відповідності до ст.49 ГПК України
судовий збір слід стягнути з
відповідача в дохід державного бюджету
України пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст.117, 2371 Кодексу
законів про працю України, ст.33,43,49, ст.
82 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задольнити частково.

Стягнути з Приватного вищого
навчального закладу
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет"
(вул.Мельничука,14, м.Івано-Франківськ,
76018; і.к. 14257754) на користь ОСОБА_1
(АДРЕСА_1) 52 770,16 грн. середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку по заробітній платі по день
фактичного розрахунку, про що видати
наказ після набрання рішенням законної
сили.

Стягнути з Приватного вищого
навчального закладу
"Західноукраїнський
економіко-правничий університет"
(вул.Мельничука,14, м.Івано-Франківськ,
76018; і.к. 14257754) в дохід державного
бюджету України (Управління Державної
казначейської служби України у м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
обл., код отримувача (код за ЄДРПОУ)
37952250; банк отримувача: Головне
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківської
обл., код банку отримувача (МФО) 836014;
рахунок отримувача 3002; Код
класифікації доходів бюджету 22030001;
призначення платежу: судовий збір) 1 669,88
грн. судового збору, про що видати наказ
ДПІ в м.Івано-Франківську.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 04.08.14

Суддя
Кобрин О.М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Кобрин О. М. 04.08.14