ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р.
Справа № 16/40-531

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Давид Л.Л.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання
Шумейко В.А.

за участю представників:

позивача: не з'явились;

відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного агропромислового
підприємства "Січ", вих. № 5 від 08.05.2014

на ухвалу Господарського суду
Тернопільської області від 24.04.2014р. про
відмову в задоволенні заяви про
затвердження мирової угоди

у справі № 16/40-531

за позовом: державного підприємства
"Державний резервний насіннєвий фонд
України", м. Київ

до відповідача: приватного
агропромислового підприємства "Січ", с.
Базар, Чортківський р-н

про стягнення 142 646, 40 грн боргу,

Ухвалою Господарського суду
Тернопільської області від 24.04.2014р. у
справі № 16/40-531 (суддя Хома С.О.)
відмовлено в задоволенні заяви
Державного підприємства «Державний
резервний насіннєвий фонд України» та
приватного агропромислового
підприємства «Січ» про затвердження
мирової угоди від 7 березня 2014 року.

Ухвала місцевого господарського
суду мотивована, зокрема тим, що
передбачена в умовах мирової угоди
відмова стягувача від стягнення
визначених рішенням та наказом суду
частини штрафу у розмірі 27 918, 40 грн не
відповідає ст. 78, 115 ГПК України, 124
Конституції України та ЗУ «Про
виконавче провадження». Крім того, суд
зазначив, що умови мирової угоди в
частині сплати частини штрафу в
розмірі 5 000, 00 грн вже виконані, відтак
суд не вправі затверджувати таку
мирову угоду. Також, в рішенні місцевий
господарський суд зазначив, що відмова
стягувача від вимог, які були
задоволені господарським судом не
відповідають нормам ГПК України ,
оскільки такі права можуть бути
реалізовані тільки до винесення
рішення у справі.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач - приватне
агропромислове підприємство "Січ"
звернулось до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу Господарського суду
Тернопільської області від 24.04.2014р. та
прийняти нове судове рішення, яким
задоволити заяву про затвердження
мирової угоди від 7 березня 2014 року у
справі № 16/40-531.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.07.14
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 29.07.14.

22 липня 2014 року від представника
відповідача (скаржника) надійшло
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, також зазначив, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі
підтримує та просить її задоволити.

В дане судове засідання сторони явку
повноважних представників не
забезпечили, хоча про дату, час та місце
розгляду даної справи були повідомлені
належним чином.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 102 ГПК
України, судова колегія дійшла
висновку про розгляд справи у
відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про відповідність ухвали
Господарського суду Тернопілської
області від 24.04.2014р. нормам чинного
законодавства, матеріалам та дійсним
обставинам справи, виходячи з
наступного.

Державне підприємство «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
звернулося до Господарського суду
Тернопільської області з позовом до
приватного агропромислового
підприємства «Січ» про стягнення 142 646
грн 40 коп.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 14.03.2005р.
позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 142 646 грн 40 коп., у
тому числі 109 728 грн боргу, 32 918, 40 грн
штрафу та 1 544, 47 грн. у відшкодування
витрат по сплаті судового збору.

28 березня 2005 року на виконання
вищевказаного рішення місцевого
господарського суду видано наказ.

17 квітня 2008 року ВДВС Чортківського РУЮ
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (ВП № 7246514).

4 квітня 2014 року відповідачем -
приватним агропромисловим
підприємством «Січ» на адресу
Господарського суду Тернопільської
області надіслано заяву про
затвердження мирової угоди від 7
березня 2014 року.

За результатами розгляду заяви
Державного підприємства «Державний
резервний насіннєвий фонд України» та
приватного агропромислового
підприємства «Січ» про затвердження
мирової угоди від 7 березня 2014 року у
справі № 16/40-531 місцевим господарським
судом відмовлено в задоволенні такої

Як вбачається зі змісту наданої
сторонами мирової угоди від 7 березня
2014 року про закінчення виконавчого
провадження № 7246514, сторони домовились
про наступне:

Державне підприємство «Державний
резервний фонд України», в особі
генерального директора Литвина Юрія
Олексійовича, що діє на підставі
Статуту, з однієї сторони (далі по
тексту - Стягувач), та

Приватне агропромислове підприємство
«Січ», в особі директора Андрусика
Миколи Федоровича, що діє на підставі
Статуту, з другої сторони, (далі по
тексту-Боржник), надалі по тексту -
«Сторони», а кожен окремо - «Сторона»,

в процесі примусового виконання наказу
№16/40-531, виданого господарським судом
Тернопільської області 28 березня 2008
року про стягнення з Приватного
агропромислового підприємства «Січ»,
() на користь на користь
Державного підприємства «Державний
насіннєвий фонд України», () 142646 грн. 40 коп. (сто сорок дві
тисячі сорок шість гривень 40 копійок), в
тому числі 109728 грн. 00 коп. боргу, 32918 грн.
40 коп. штрафу та 1544 грн 47 коп. в
повернення сплачених судових витрат
(надалі - Наказ), який було видано на
виконання Рішення Господарського суду
Тернопільської області по справі №
16/40-531 (далі-рішення) - домовилися про
укладення мирової угоди на наступних
умовах:

1. Станом на дату укладеної мирової
угоди Боржником сплачено на користь
Стягувача борг у розмірі 109728 грн. 00 коп.
(сто дев'ять тисяч сімсот двадцять
вісім гривень 00 копійок) та 1544 грн. 47
коп. (одну тисячу п'ятсот сорок чотири
гривень сорок сім копійок) в повернення
судових витрат по справі відповідно до
рішення та Наказу суду.

2. Боржник зобов'язується до 20
березня 2014 року включно перерахувати
на розрахунковий рахунок Стягувача
частину штрафу у розмірі 5000, 00 (п'ять
тисяч гривень 00 копійок).

3. Стягувач відмовляється від
стягнення визначених рішенням та
Наказом суду частини штрафу у розмірі
27918 грн. 40 коп. (двадцять сім тисяч
дев'ятсот вісімнадцять гривень 40
копійок).

4. Сторони домовились, що з моменту
виконання Боржником умов цієї мирової
угоди зобов'язання, що зазначені в
Рішенні та Наказі суду вважаються
виконаними Боржником у повному обсязі.

5. Дана мирова угода між Стягувачем
та Боржником є чинною з моменту її
затвердження Господарським судом
Тернопільської області та є підставою
для закінчення виконавчого
провадження № 7246514 з примусового
виконання Наказу

6. Ця мирова угода укладена
українською мовою у трьох примірниках,
що мають однакову юридичну силу, один -
для Стягувача, другий - для Боржника,
третій примірник надається
Господарському суду Тернопільської
області.

7. З наслідками укладеної мирової
угоди Сторони знайомі.

Дана заява підписана сторонами та
скріплена їхніми печатками.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Статтею 115 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що рішення, ухвали,
постанови господарського суду, що
набрали законної сили, є обов'язковими
на всій території України і
виконуються у порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження".

Частиною 1 статті 116 вказаного вище
кодексу передбачено, що виконання
рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону
України "Про виконавче провадження"
сторони мають право, зокрема, укласти
мирову угоду про закінчення
виконавчого провадження, яка
затверджується судом.

Згідно частини 4 статті 121
Господарського процесуального кодексу
України мирова угода, укладена
сторонами у процесі виконання судового
рішення, подається на затвердження
господарського суду, який прийняв
відповідне судове рішення. Про
затвердження мирової угоди
господарський суд виносить ухвалу.

Ця ухвала є виконавчим документом
згідно з п. 2 ч. 2 статті 17 Закону України
"Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 78 Господарського
процесуального кодексу України
відмова позивача від позову, визнання
позову відповідачем і умови мирової
угоди сторін викладаються в
адресованих господарському суду
письмових заявах, що долучаються до
справи. Ці заяви підписуються
відповідно позивачем, відповідачем чи
обома сторонами. До прийняття відмови
позивача від позову або до
затвердження мирової угоди сторін
господарський суд роз'яснює сторонам
наслідки відповідних процесуальних
дій, перевіряє, чи є повноваження на
вчинення цих дій у представників
сторін. Мирова угода може стосуватися
лише прав і обов'язків сторін щодо
предмету позову. Про прийняття відмови
позивача від позову або про
затвердження мирової угоди сторін
господарський суд виносить ухвалу,
якою одночасно припиняє провадження у
справі. У разі визнання відповідачем
позову господарський суд приймає
рішення про задоволення позову за
умови, що дії відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Отже, мирова угода - це договір, який
укладається сторонами з метою
припинення спору, на умовах, погоджених
сторонами. Мирова угода не приводить до
вирішення спору по суті. Сторони не
вирішують спору, не здійснюють
правосуддя, що є прерогативою судової
влади, а досягнувши угоди між собою,
припиняють спір.

Мирова угода може стосуватися лише
прав та обов'язків сторін щодо предмета
позову.

В мировій угоді обов'язково повинні
бути вказані відомості про умови,
розмір і строки виконання зобов'язань,
які мають бути погоджені сторонами.

Як вбачається із змісту мирової угоди
та правомірно зазначено місцевим
господарським судом, що передбачена в
умовах мирової угоди відмова стягувача
від стягнення визначених рішенням та
наказом суду частини штрафу у розмірі 27
918, 40 грн не відповідає ст. 78, 115 ГПК
України та ЗУ «Про виконавче
провадження», оскільки за своєю суттю
та змістом дана мирова угода сторін
являє собою відмову стягувача від
примусового виконання рішення суду, що
передбачено п. 1 ч 1 ст. 49 ЗУ «Про
виконавче провадження». Також, судова
колегія погоджується, що суд не вправі
затверджувати мирову угоду, частину
умов якої вже виконано. Оскільки, як
вбачається з довідки № 4208/02-35 від
23.04.2014р. відповідачем на користь
позивача сплачено частину штрафу у
розмірі 5 000, 00 грн. Крім того, в мировій
угоді визначено строк сплати штрафу, а
саме, до 20 березня 2014 року, водночас,
заява про затвердження мирової угоди
надіслана місцевому господарському
суду лише 04.04.2014р.

Пунктом 3.19 постанови пленуму Вищого
господарського суду № 18 від 26.12.2011р.
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» зазначено, зокрема,
що укладення мирової угоди неможливе у
випадках, коли ті чи інші відносини
однозначно врегульовані законом і не
можуть змінюватись волевиявленням
сторін.

Відтак, оскільки право відмови
позивача від вимог, могло бути
реалізовано лише до винесення рішення
у справі, а порядок виконання судового
рішення врегульований ГПК України та
ЗУ «Про виконавче провадження», судова
колегія погоджується з висновками
місцевого господарського суду щодо
відмови в задоволенні заяви сторін про
затвердження мирової угоди від 7
березня 2014 року у справі № 16/40-531.

Твердження ж скаржника, що висновки,
які лягли в основу ухвали не
відповідають нормам ЗУ «Про виконавче
провадження» та ГПУ України не
заслуговують на увагу, оскільки жодним
чином не підтверджені належними та
допустимими доказами, які б
спростовували правомірність винесення
оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст. 4? ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі викладеного апеляційний
суд вважає, що скаржником не доведено
наявність підстав для скасування
ухвали та задоволення апеляційної
скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної
скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 121 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Ухвалу Господарського суду
Тернопілської області від 24.04.2014р. у
справі № 16/40-531 залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судові витрати за перегляд судового
рішення в апеляційному порядку
покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 30.07.2014

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Зварич О.В.