ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року Справа № 910/16349/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Дерепи В.І. - головуючого, Грека Б.М.,
Кривди Д.С. (доповідача),за участю
представників від:позивачаКость О.Г.,
представник,відповідачаМатвеєва В.П.,
представник,розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014у
справі№ 910/16349/13 Господарського суду
міста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"доПублічного акціонерного
товариства "Київенерго"простягнення
суми,ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
„Національна акціонерна компанія
„Нафтогаз України" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення із Публічного
акціонерного товариства „Київенерго"
втрат від інфляційних процесів за час
прострочення у розмірі 65674,91грн., пені у
розмірі 2326291,05грн., три відсотки річних
у розмірі 465258,21грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 (судді: Сташків Р.Б. -
головуючий, Паламар П.І., Літвінова М.Є. )
позов задоволено частково; стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
160612,70грн. пені, 321225,39грн. трьох
процентів річних, а також 38547,05грн.
судового збору; у решті позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014 (судді:
Новіков М.М. - головуючий, Зубець Л.П.,
Чорна Л.В.) рішення Господарського суду
міста Києва від 28.01.2014 у справі №910/16349/13
скасувано в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства „Київенерго" 1445514,32грн.
пені; прийнято в цій частині нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволено; в іншій частині рішення
залишено без змін; викладено
резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

„Позов задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного
товариства „Київенерго" (01001, м. Київ,
пл. Івана Франка, 5, ідентифікаційний
код 00131305) на користь Публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія „Нафтогаз
України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний
код 20077,02 грн. (один мільйон
шістсот шість тисяч сто двадцять сім
гривень 02 копійок) пені, 321225,39грн.
(триста двадцять одну тисячу двісті
двадцять п'ять гривень 39 копійок) трьох
процентів річних, а також 38547,05 грн.
(тридцять вісім тисяч п'ятсот сорок сім
гривень 05 копійок) судового збору.".

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства „Київенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
„Національна акціонерна компанія
„Нафтогаз України" 14455,14грн. судового
збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням та
постановою, позивач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення та постанову в
частині відмови у стягненні пені в
розмірі 720164,03грн., 3% річних на суму
144032,82грн. та інфляційних втрат в
розмірі 656740,91грн. і прийняти в цій
частині нове рішення про задоволення
позовних вимог. В іншій частині позивач
просить постанову залишити без змін.
Скаргу мотивовано доводами про
неправильне застосування приписів
ст.ст.604, 625 Цивільного кодексу України,
ст.23 закону України "Про Державний
бюджет України на 2012 рік", постанови
Кабінету Міністрів України від 11.05.2012
№517.

Відводів складу суду не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши наявні матеріали справи та
доводи, викладені у касаційній скарзі,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановили суди попередніх
інстанцій, 31.07.2012 між НАК „Нафтогаз
України" (продавець) та ПАТ
„Київенерго" (покупець) укладено
договір купівлі-продажу природного
газу №1479-12-БО (далі за текстом -
Договір), за умовами якого позивач
зобов'язався передати у власність
відповідачу у 2012 році природний газ,
який використовується покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами, організаціями та іншими
споживачами, а відповідач - прийняти та
оплатити вартість одержаного газу та
послуг з його транспортування на
умовах цього договору.

Відповідно до умов п.5.2 Договору ціна
природного газу з урахуванням збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу
встановлена у розмірі 4661,74грн. з ПДВ за
1000 куб. м.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно з п.7.1 Договору за невиконання
або неналежне виконання договірних
зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

Відповідно до п.7.2 Договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язаний сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Строк дії Договору згідно з умовами
пункту 11.1 договору встановлений з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині поставки газу з 01.08.2012 до 31.12.2012,
а в частині розрахунків - до їх повного
здійснення.

Актами приймання-передачі природного
газу від 31.08.2012, 30.09.2012, 27.11.2012, 30.11.2012,
31.12.2012 підтверджується факт передачі
позивачем відповідачу протягом
серпня-грудня 2012 року 67681785куб.м.
природного газу загальною вартістю
315514613,68грн.

Згідно наявних в матеріалах справи
банківських виписок з рахунків
позивача та платіжних доручень № 11777
від 13.09.2012, № 11917, від 17.09.2012, №12051 від
19.09.2012, № 12315, № 12402 від 25.09.2012, № 12437 від
26.09.2012, № 12595 від 28.09.2012, № 12605 від 01.10.2012,
№ 12708 від 03.10.2012, № 13147 від 09.10.2012, № 13867
від 17.10.2012, № 14223 від 22.10.2012, № 14494 від
22.10.2012, № 14874 від 23.10.2012, № 14932 від 25.10.2012,
№ 17009 від 12.11.2012, № 17174 від 14.11.2012, № 17429
від 16.11.2012, № 17739 від 19.11.2012, № 17819 від
20.11.2012, № 18369 від 23.11.2012, листів
відповідача №53/5/454 та №53/5/467 про зміну
призначення платежу, реєстру прийнятих
платежів на користь НАК „Нафтогаз
України" від ПАТ „Київенерго" за період
з 31.01.2012 по 19.04.2013, відповідно до умов
договору за одержаний природний газ за
період з серпня 2012 року до 23 листопада
2012 року відповідач сплатив на користь
позивача 29600000грн.

За таких обставин суди попередніх
інстанцій підтвердили, що відповідач
повністю погасив заборгованість за
отриманий у серпні 2012 року природний
газ та частково у сумі 8294635,78грн. -
заборгованість за отриманий у вересні
2012 року природний газ. Разом з тим,
вказані платежі були здійснені з
простроченням оплати, що не
заперечується відповідачем.

Також господарськими судами
попередніх інстанцій встановлено, що
30.11.2012 та 06.12.2012 між Головним
управлінням Державної казначейської
служби України у м. Києві, Головним
фінансовим управлінням виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), Головним управлінням
комунального господарства виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), ПАТ „Київенерго" та НАК
„Нафтогаз України" були укладені
договори про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування № 289/517з, №
297/517з та № 579/517з, предметом яких була
організація проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст.23
Закону України „Про Державний бюджет
України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України № 517 від
11.06.2012 „Про затвердження Порядку та
умов надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування".

За умовами вказаних Договорів сторони
дійшли згоди погасити заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором №1479-12-БО від 31.07.2012 у
загальній сумі 154729838,37грн. (20863161,67грн. +
48539477,67грн. + 85327199,03грн.) за рахунок
коштів субвенції з державного бюджету
місцевому бюджету м. Києва для
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню.

Дослідивши правову природу
вищевказаних договорів суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
сторони у справі відповідно до вимог
статті 604 ЦК України замінили первісне
зобов'язання про оплату природного
газу на умовах договору поставки
природного газу (спірного договору)
новими зобов'язаннями про оплату
відповідачем на користь позивача
обсягів отриманого газу вартістю
154729838,37 грн. за рахунок коштів субвенцій
з державного бюджету, припинивши
первісне зобов'язання в цій частині.

Суд апеляційної інстанції, не
погодившись з висновком місцевого
господарського суду щодо застосування
ст.604 Цивільного кодексу України до
спірних правовідносин (припинення
зобов'язання за домовленістю сторін
(новація), обґрунтовано зазначив, що
зазначені договори укладені іншим
колом суб'єктів, ніж договір №1479-12-БО
від 31.07.2012, первісні зобов'язання за
договором №1479-12-БО від 31.07.2012 на
купівлю-продаж природного газу сторони
не припинили, а лише організували
взаєморозрахунки із заборгованості за
природний газ, отриманого в тому числі
за вказаним договором купівлі-продажу
природного газу.

Організовуючи розрахунки з погашення
заборгованості за договором №1479-12-БО
від 31.07.2012 у підпунктах 2 пунктів 10
договорів №289/517з, №297/517з та №579/517з
сторони погодили свій обов'язок не
вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору
№1479-12-БО від 31.07.2012 року.

За умовами договорів №289/517з, №297/517з та
№579/517з строк виконання зобов'язання по
оплаті заборгованості у визначених у
них сумах пов'язаний з моментом
перерахування територіальним органом
Казначейства грошових коштів з
державного бюджету.

При цьому апеляційний господарський
суд погодився з висновком місцевого
господарського суду про те, що
укладення договорів про проведення
взаєморозрахунків за рахунок
субвенцій з державного бюджету в силу
вимог чинного законодавства є
диспозитивним правом його учасників, а
тому позивач, уклавши зазначені вище
п'ятисторонні договори, фактично
погодився із встановленням строку
погашення заборгованості у сумі
154729838,37грн. виходячи із моменту
перерахування територіальним органом
Казначейства грошових коштів з
державного бюджету.

Суди встановили, що грошові кошти на
підставі договорів №289/517з, №297/517з та
№579/517з у загальній сумі 154729838,37грн.
(20863161,67грн. + 48539477,67грн. + 85327199,03грн.) були
сплачені відповідачем на користь
позивача. з дотриманням строків,
зазначених у вказаних договорах (у день
укладення цих договорів).

Враховуючи викладене вище, а також те,
що строк виконання зобов'язання з
оплати природного газу вартістю
154729838,37грн. сторони погодили умовами
договорів №289/517з, №297/517з та №579/517з,
прострочення оплати за умовами яких
відповідачем не допущено, суд
касаційної інстанції вважає, що в
частині стягнення штрафних та
фінансових санкцій за прострочення
вказаної суми судами було правомірно
відмовлено.

Також суди встановили, що банківськими
виписками з рахунків позивача,
реєстром прийнятих платежів на користь
НАК „Нафтогаз України" від ПАТ
„Київенерго" за період з 31.01.2012 по 19.04.2013
та платіжними дорученнями №17 від
03.01.2013, №300 від 08.01.2013, №1555 від 22.01.2013,
№12898 від 23.05.2013 підтверджується факт
оплати відповідачем на користь
позивача за одержаний відповідно до
умов договору №1479-12-БО у грудні 2012 року
природний газ загальною вартістю
131184775,31грн. Зазначений природний газ
було оплачено з простроченням.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки відповідач прострочив оплату
природного газу серпня 2012 року
вартістю 21305364,22грн. та грудня 2012 року
вартістю 131184775,31грн., то суди
обґрунтовано дійшли висновку, що
позивач вправі вимагати від
відповідача сплати заявлених сум пені
1514056,64грн. (96110,33 + 1417946,31) та трьох
процентів річних 302811,33грн. (19222,07 + 283589,26)
згідно з наданим ним розрахунком,
проведеним у цій частині відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства.

Також, враховуючи прострочення оплати
із вартості природного газу вересня 2012
року, яке допустив відповідач у сумі
8294635,78 грн., правомірною є вимога
позивача щодо сплати 92070,38грн. пені та
18414,06грн. трьох процентів річних з
простроченої суми згідно із
розрахунком, здійсненого судом першої
інстанції, і підтвердженого судом
апеляційної інстанції.

За таких обставин, місцевий
господарський суд, з яким погодився суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
щодо стягнення трьох процентів річних
в сумі 321225,39грн.

Що стосується стягнення на підставі
пункту 7.2 договору та ст.624 ЦК України
пені у сумі 1606127,02грн. (1514056,64 + 92070,38),
колегія вважає обґрунтованим висновок
апеляційного господарського суду щодо
відсутності підстав для зменшення
розміру належної до стягнення з
відповідача на користь позивача пені
до 10%, як то вирішив місцевий
господарський суд.

Так, за змістом ч.1 ст.233 ГК України суд
має право зменшити розмір санкцій
Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду; до того ж, з їх системного
аналізу, а також з аналізу ст.101, ст.ст.
1115, 1117 ГПК України вбачається, що
повноваження на зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені) мають саме суди
першої та апеляційної інстанцій, які на
відміну від касаційної інстанції,
наділені правом на встановлення таких
обставин, як-от: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; інші інтереси сторін, що
мають істотне значення, тощо, оскільки
саме ці обставини можуть бути
достатньою підставою для зменшення
розміру пені за рішенням суду.

Суд апеляційної інстанції, не
погоджуючись з висновком місцевого
господарського суду щодо зменшення
розміру пені, виходив з того, що ні
судом ні відповідачем не обґрунтовано
винятковості випадку у
правовідносинах сторін щодо обставин
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, а також не доведено факту
порушення інших інтересів відповідача
(крім майнових) внаслідок стягнення
пені.

В частині позовних вимог про стягнення
втрат від інфляційних процесів, суди
попередніх інстанцій встановили, що
виходячи з умов договору щодо строку
оплати одержаного газу до 14-го числа
наступного за місяцем поставки, вимоги
про стягнення збитків внаслідок
інфляції у заявлені позивачем періоди
(16 серпня - 15 вересня 2012 року щодо
природного газу, поставленого у серпні
2012 року, та 16.12.2015-15.01.2013 - у грудні 2012
року), коли прострочення не існувало,
задоволенню не підлягають.

Доводи, викладені у касаційній скаргзі,
судова колегія вважає непереконливими,
такими, що не відповідають приписам
законодавства, спростовуються
матеріалами справи та встановленими по
справі обставинами і направлені на
переоцінку доказів, що відповідно до
ст.ст.1115, 1117 Господарського
процесуального кодексу України не
допускається.

Отже, з урахуванням меж перегляду
справи в касаційній інстанції, колегія
суддів визнає, що апеляційним
господарським судом правильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права, тому підстави
для скасування переглянутої постанови
апеляційної інстанції та задоволення
касаційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014 у справі
№ 910/16349/13 залишити без змін.

Головуючий
В.Дерепа

Судді
Б.Грек

Д.Кривда