Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" липня 2014 р.
Справа № 906/810/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко О.М. -
довіреність від 23.12.13р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства
теплозабезпечення (м. Коростень
Житомирської області)

до Комерційного виробничо-торгового
підприємства "Коростеньхарч" (м.
Коростень Житомирської області)

про стягнення 157963,76 грн.

В судовому засіданні від 22.07.14р.
оголошувалась перерва до 10:00 год. 23.07.14р.
з викликом сторін.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача на його
користь 157963,76 грн., з яких: 77479,41грн.
основного боргу за спожиту тепло
енергію, згідно договору №13 від 01.07.12р.,
77479,41грн. пені, 898,33грн. 3% річних, 2106,61грн.
інфляційних нарахувань.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні від 22.07.14р.
представник відповідача основний борг
в сумі 77479,41 грн. визнала. Зазначила, що
заборгованість погашена в повному
обсязі, в підтвердження чого надала
накладні та платіжні доручення (а.с.
56-68).

Відповідач повноважного представника
в судове засідання від 23.04.14р. не
направив, заявою № 390 від 21.07.14р.
відповідач просить зменшити розмір
пені, 3% річних, інфляційні до 80% від
всієї суми, у зв'язку з збитковістю
підприємства (а.с. 84).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши наявні у
справі докази у сукупності та давши їм
відповідну правову оцінку,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.12р. між сторонами був укладений
договір № 13 про надання послуг з
централізованого опалення (а.с.8-15), за
умовами якого теплопостачальне
підприємство зобов'язалося своєчасно
надавати споживачеві відповідної
якості послуги з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, а
споживач зобов'язався своєчасно
оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, що передбачені договором.

На виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу теплову енергію
на суму 77479,41 грн., що підтверджується
рахунками-фактурами (а.с. 26-40).

За даними позивача, в порушення умов
договору, станом на день пред'явлення
позову, заборгованість відповідача
перед позивачем не була погашена та
становила 77479,41 грн.

Однак, відповідно накладних № 7 від
30.04.14р. в сумі 660,68 грн. та № 25 від 30.05.14р. в
сумі 611,95 грн. поставило відповідачу
товар на загальну суму 1272,63 грн (а.с.66 -67).
Тобто, на день звернення з позовною
заявою заборгованість відповідача
перед позивачем становила 76206,78 грн.

Відповідно п.7 договору, розрахунковим
періодом є календарний місяць. У разі
застосування щомісячної системи
оплати послуг платежі вносяться не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
розрахунковим.

Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій
стороні (споживачеві, абонентові)
енергетичні та інші ресурси,
передбачені договором, а споживач
(абонент) зобов'язується оплачувати
вартість прийнятих ресурсів та
дотримуватись передбаченого договором
режиму її використання, а також
забезпечити безпечну експлуатацію
енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст.530 ГПК України).

Заборгованість відповідача перед
позивачем в сумі 76206,78 на день прийняття
рішення відсутня.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Враховуючи викладене, в частині
стягнення 76206,78 грн. провадження у
справі підлягає припиненню.

Згідно приписів ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.230 ГК України пеня є
одними з видів штрафних санкцій, яка
визнається як господарська санкція у
вигляді грошової суми, котру учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

За несвоєчасне внесення плати із
споживача стягується пеня у розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожен день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу,
встановленому ЗУ "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій" №
686-ХІV від 20.05.99р.(п.12 договору)

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" від 20.05.99р.
встановлено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо інший розмір пені
не встановлено угодою сторін, але не
більше 100 відсотків загальної суми
боргу.

Частиною другою ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно уточненого розрахунку позивача
розмір пені, 3% річних, інфляційних
нарахувань становить 77479,41грн., 2098,77
грн., 895,87грн. відповідно.

Уточнений розрахунок обґрунтований,
відповідає чинному законодавству та
підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідач просить
зменшити розмір пені, посилаючись на
те, що причиною несвоєчасного
погашення заборгованості стала
збиткова діяльність підприємства.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин , які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокій розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені,
яка підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Відповідно п. 3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається, позивачем не надано
належних та допустимих доказів того, що
порушення зобов'язання потягло за
собою значних збитків КП
"Теплозабезпечення".

У той же час, відповідач подав докази в
підтвердження виконання договірних
зобов'язань з оплати за послуги в
повному обсязі.

Враховуючи, що нараховані сума пені за
прострочку виконання зобов'язання не
відповідає вимогам співрозмірності, що
в свою чергу, суперечить принципу
рівності сторін в господарському
процесі, господарський суд, керуючись
п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, прийшов до
висновку про наявність підстав для
зменшення на 40 % розміру пені - до 46487,65
грн., з огляду на що, в частині стягнення
30991,76 грн. пені слід відмовити.

При цьому, суд враховує роз'яснення,
надані в п.9.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
23.03.2012 року "Про судове рішення", згідно
з яким у резолютивній частині рішення
господарські суди повинні зазначати
про часткове задоволення майнових
вимог, у тому числі в разі зменшення
розміру неустойки згідно з пунктом 3
ст.83 ГПК України, - про відмову в позові
в решті вимог, припинення провадження
або залишення без розгляду позову у цій
частині.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, заявленими відповідно
до чинного законодавства і укладеного
договору та такими, що підлягають
задоволенню частково - з відповідача
стягується на користь позивача 46487,65
грн. пені, 895,87 грн. 3% річних, 2098,77 грн.
інфляційних нарахувань. Оскільки,
відповідачем здійснено оплату до
подачі позову до суду, господарський
суд в частині стягнення 1272,63 грн. боргу
відмовляє. У зв'язку з різницею між
заявленою сумою 3% річних та
інфляційних на загальну суму 10,30 грн., в
цій частині позову суд також
відмовляє.

Відповідно до пункту 4.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» у разу коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені),
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комерційного
виробничо-торгового підприємства
"Коростеньхарч" (Житомирська область, м.
Коростень, вул.Грушевського,41а код
01549871) на користь Комунального
підприємства теплозабезпечення (11500,
Житомирська область, м. Коростень,
вул.Кірова, 8а, код 31871157) - 46487,65 грн. пені,
895,87 грн. 3% річних, 2098,77 грн. інфляційних
нарахувань, 3133,63 грн. судового збору.

3. В частині стягнення 76206,78 грн.
провадження у справі припинити.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.07.14

Суддя
Маріщенко Л.О.

Друк: Біленька Ю.П.

1 - у справу,

2 - відповідачу (рек. з повід.).