ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р.
Справа № 911/1897/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Конюшня Бутенка О.»
про стягнення боргу за спожитий
природний газ,

за участю представників:

позивача: не з'явились;

відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Конюшня Бутенка О.»
про стягнення боргу за спожитий
природний газ у сумі 39305,89 грн, 912,18 грн
пені, 169,80 грн 3% річних, 1735,23 грн втрат
від інфляції.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором на постачання природного
газу за регульованим тарифом для
потреб промислових споживачів №
2013/П-ПР-9765-30488 від 02.01.2013.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.05.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 03.06.2014.

03.06.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області надійшла заява
позивача № 23-1919 від 03.06.2014 про
припинення провадження у справі в
частині стягнення суми основного
боргу, що прийнята судом до розгляду.
Крім того, у зазначеній заяві позивач
просить розглядати справу без участі
його представника.

Ухвалою від 03.06.2014 розгляд справи було
відкладено на 21.07.2014.

В судове засідання 21.07.2014 представники
сторін не з'явились.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 21.07.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

02.01.2013 між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Конюшня
Бутенка О.» (споживач) було укладено
договір на постачання природного газу
за регульованим тарифом для потреб
промислових споживачів №
2013/П-ПР-9765-30488.

Додатковою угодою від 31.12.2013 до
договору на постачання природного газу
за регульованим тарифом для потреб
промислових споживачів №
2013/П-ПР-9765-30488 від 02.01.2013 сторони
продовжили строк дії останнього до
31.12.2014.

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник протягом 2013 року здійснює
споживачу постачання природного газу
(далі - газ) в обсягах і порядку,
передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу у розмірах, строках,
порядку та на умовах, передбачених
договором.

Послуги з постачання газу
документально оформлюються підписаним
сторонами актом приймання-передачі
газу, що оформлюється згідно з даними
вузлів обліку, визначених у додатку 1 до
договору. Постачальник до 02-го числа,
наступного за звітним місяцем,
направляє споживачу два примірники
акта приймання-передачі газу за
звітний місяць, підписані
уповноваженим представником та
скріплені печаткою постачальника.
Споживач протягом двох робочих днів з
дати одержання акта приймання-передачі
газу зобов'язується повернути
постачальнику один примірник
оригіналу акта приймання-передачі
газу, підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою
споживача, або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання акта
приймання-передачі газу. Акти
приймання-передачі газу є підставою
для остаточних розрахунків споживача з
постачальником (п.п. 2.6., 2.7., 2.8., 2.9.
договору).

У випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше 5 числа місяця,
наступного за розрахунковим (п. 4.6.3.
договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 265 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом положень ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Так, на виконання своїх договірних
зобов'язань позивач згідно актів
приймання-передачі природного газу за
лютий та березень 2014 року від 28.02.2014 та
31.03.2014 відповідно поставив відповідачу
газу на загальну суму 52182,92 грн. Вказані
акти були підписані уповноваженими
представниками постачальника та
споживача, та скріплені печатками
останніх (копії містяться в матеріалах
справи).

За твердженнями позивача, викладеними
у позовній заяві, відповідач сплатив за
газ лише частково, внаслідок чого у
нього утворилась заборгованість у сумі
39305,89 грн.

Як вже зазначалось, 03.06.2014 через
канцелярію господарського суду
Київської області надійшла заява
позивача № 23-1919 від 03.06.2014 про
припинення провадження у справі в
частині стягнення суми основного боргу
у сумі 39305,89 грн.

Так, позивач зазначає, що відповідачем
було сплачено позивачу грошові кошти у
сумі 40500,00 грн, якими повністю погашено
існуючу заборгованість. Вказаний факт
підтверджується копіями банківських
виписок з рахунку позивача, що
містяться в матеріалах справи.

Отже, судом встановлено, що відповідач
виконав свої зобов'язання з оплати
вартості природного газу до звернення
позивача з позовом до суду (остання
проплата здійснена 11.05.2014), то суд
вважає вимогу позивача про стягнення з
відповідача 39305,89 грн боргу
безпідставною, необґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню.
Відтак, задоволенню і не підлягає заява
позивача № 23-1919 від 03.06.2014 про
припинення провадження у справі,
оскільки на момент звернення до суду
предмет спору з підстав, викладених у
позовній заяві не існував.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача 912,18 грн
пені, 169,80 грн 3% річних, 1735,23 грн втрат
від інфляції.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 6.2.2. договору у разі
порушення споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 договору, із
споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який стягується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Так, перевіривши розрахунок 3% річних та
пені, наданий позивачем з урахуванням
вимог чинного законодавства, зокрема,
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та положень договору, суд
встановив, що останній є арифметично
невірним. Склавши власний розрахунок,
суд дійшов висновку, що стягненню
підлягає лише 607,20 грн пені та 121,09 грн 3%
річних, а відтак вказані вимоги
підлягають задоволенню частково у
вищезазначених сумах.

Щодо наданого позивачем розрахунку
втрат від інфляції, то судом
встановлено, що розмір втрат від
інфляції є більшим ніж заявлено
позивачем, проте, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд,
приймаючи рішення, має право виходити
за межі позовних вимог, якщо це
необхідно для захисту прав і законних
інтересів позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони. З аналізу даної норми
вбачається, що господарський суд не має
права з власної ініціативи виходити за
межі заявлених позовних вимог. Відтак,
вимога про стягнення з відповідача
втрат від інфляції підлягає
задоволенню повністю у сумі 1735,23 грн
втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 44-49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Конюшня
Бутенка О.» () на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» () 607,20 грн
пені, 121,09 грн 3% річних, 1735,23 грн втрат
від інфляції, а також 1827,00 грн судового
збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 25.07.2014.

Суддя
А.Ф.
Черногуз