ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 р. Справа № 909/608/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Малєєвої О. В.,

при секретарі судового засідання
Поліводі С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Юнімекс-К", вул.
Каракая, 28, м.Калуш, Івано-Франківська
область, 77300

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд Стілл", вул.
Л.Українки, 1/31, м. Калуш,
Івано-Франківська область,77300,

за участю у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача:
публічного акціонерного товариства
"Банк" Київська Русь", вул.Хорива, 11а, м.
Київ, 04071,

про визнання недійсним договору
поставки виробничого обладнання №0000001
від 01.07.2013, укладеного між позивачем та
відповідачем,

за участю представників сторін:

від позивача: представник Треф'янчин А.
М., довіреність №2 від 31.05.2014,
посвідчення Івано-Франківської
обласної
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури №948 від 11.09.2012,

від відповідача: представник
Булавинець М. М., довіреність №2/7 від
15.07.2014, представник Жуклінська В .Р.,
довіреність №2/7 від 15.07.2014,

від третьої особи: представники не
з'явились,

встановив:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Юнімекс-К" заявлено
позов до товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд Стілл" про
визнання недійсним договору поставки
виробничого обладнання №0000001 від
01.07.2013, укладеного між позивачем та
відповідачем.

Ухвалою про порушення провадження у
справі від 05.06.2014 до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача було залучено
публічне акціонерне товариство "Банк
"Київська Русь".

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані
тим, що договір поставки виробничого
обладнання №0000001 від 01.07.2013, про який
позивачу стало відомо при проведенні
податкової перевірки, не відповідає
приписам ст. 203 ЦК України. Вказує, що
договір поставки суперечить умовам
договору застави від 23.08.2011, укладеного
між позивачем та ПАТ "Банк "Київська
Русь", та не відповідає вимогам ст. 17
Закону України "Про заставу", оскільки
відбулось відчуження майна, переданого
в заставу, без згоди заставодержателя.
Подав докази того, що товариство, крім
переданого в заставу виробничого
обладнання, не має іншого обладнання
такого типу. Зазначає, що директор не
мав повноважень на вчинення даного
правочину, оскільки на загальних
зборах учасників не приймались
відповідні рішення щодо відчуження
вказаного майна, як це передбачено
статутом товариства. Крім того, на день
укладення даного договору у позивача
була відсутня печатка, про що було
повідомлено правоохоронні органи та з
приводу чого відкрито кримінальне
провадження, що також свідчить про
неправомірність спірного договору.
Позовні вимоги обґрунтовує
положеннями ст. ст. 3, 13, 16, 203, 207, 215, 216 ЦК
України, ст. 207 ГК України, ст. 17 Закону
України "Про заставу".

Відповідач ТзОВ "Гранд Стілл" позов не
визнав, у відзиві на позов вх.№11053/14 від
15.07.2014 вказав, що договір поставки
виробничого обладнання №0000001 від 01.07.2013
укладений відповідно до вимог чинного
законодавства, сторонами досягнуто
згоди щодо всіх істотних умов договору.
Зазначає, що оскільки директор є єдиним
учасником товариства, то для
погодження укладення даного договору
поставки окреме рішення зборів
учасників товариства не потрібне. В
судовому засіданні представник
відповідача також вказав на те, що в
спірному договорі не вказані
ідентифікуючі ознаки майна, а тому
відсутні підстави стверджувати, що в
заставу було передано саме це
обладнання.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача ПАТ "Банк "Київська Русь"
письмові пояснення з приводу
заявленого позову не подала, в судове
засідання не з'явилась, проти позову не
заперечила. Про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином.

За таких обставин згідно з ст.75 ГПК
України суд вважає за можливе прийняти
рішення за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши інші зібрані у
справі докази, оцінивши їх відповідно
до приписів ст. 43 ГПК України суд
встановив наступне.

01.07.2013 між ТзОВ "Юнімекс-К", як
постачальником, та ТзОВ "Гранд Стілл",
як покупцем, було укладено договір
поставки (виробничого обладнання)
№0000001 (надалі "договір поставки"),
відповідно до п. 1.1 якого постачальник
зобов'язався поставити товар (передати
у власність покупця) для використання у
підприємницькій діяльності, а покупець
зобов'язався прийняти товар та
сплатити за нього.

Пунктом 4.1 договору поставки визначено,
що вартість товару, що поставляється
згідно з цим договором, визначається у
видатковій (податковій) накладній.
Згідно з видатковою накладною №ЛНА-000001
від 01.07.2013, податковою накладною від
01.07.2013 та специфікацією до договору
поставки від 01.07.2013, загальна вартість
товару становить 288 500,00 грн.

Договір поставки від 01.07.2013 підписаний
від імені ТзОВ "Юнімекс-К" директором
Перегінець М. М. із зазначенням, що він
діє на підставі статуту.

Статутом ТзОВ "Юнімекс-К", який
затверджений протоколом установчих
зборів засновників (учасників)
товариства №1 від 14.01.2013 та
зареєстрований 14.01.2013, встановлено, що
до компетенції зборів учасників
товариства віднесено погодження до
укладення правочинів (в т.ч. договорів,
угод) на суму, що перевищує розмір
встановлений зборами учасників (п.8.3.14).

Пунктом 8.6 статуту визначено, що
виконавчим органом товариства, що
здійснює управління його поточною
діяльністю є директор, який вирішує усі
питання діяльності товариства, крім
тих, які віднесено до компетенції
зборів учасників. Директор підзвітний
зборам учасників товариства і
організовує виконання їх рішень (п.8.6.2).

Директор має, зокрема, право укладення
правочинів (в т. ч. договорів, угод)
укладених на суму, що не перевищує 150
000,00 грн (п.8.6.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону, а в ч. 3
цієї статті закріплені положення про
те, що орган або особа, яка відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

Частина 2 ст. 203 ЦК України встановлює,
що особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
законом або іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Частини 2, 3 ст. 145 ЦК України
передбачають, що у товаристві з
обмеженою відповідальністю
створюється виконавчий орган
(колегіальний або одноособовий), який
здійснює поточне керівництво його
діяльністю і є підзвітним загальним
зборам його учасників. Компетенція
виконавчого органу товариства з
обмеженою відповідальністю, порядок
ухвалення ним рішень і порядок
вчинення дій від імені товариства
встановлюються цим Кодексом, іншим
законом і статутом товариства.

Відповідно до роз'яснень, наведених в
п.п. 3.3 п. 3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№11 від 29.05.2013, якщо договір містить
умову (пункт) про підписання його
особою, яка діє на підставі статуту
підприємства чи іншого документа, що
встановлює повноваження зазначеної
особи, то наведене свідчить про
обізнаність іншої сторони даного
договору з таким статутом (іншим
документом) у частині, яка стосується
відповідних повноважень.

Оскільки договір поставки укладено на
суму більше, ніж 150 000,00 грн, а саме на
суму 288 500,00 грн, то директор позивача
при підписанні вказаного договору
перевищив свої повноваження.

Заперечення відповідача про те, що
директор ТзОВ "Юнімекс-К" є
одноособовим його учасником, а тому не
потрібно було приймати відповідне
рішення зборів учасників, не може бути
взято до уваги, оскільки порядок
прийняття рішення зборами учасників
товариства визначений в п. 8.4. статуту і
не залежить від складу учасників. Те, що
директор є єдиним учасником
товариства, не спростовує необхідність
дотримання встановленого статутом
порядку укладення договорів, сума яких
перевищує 150 000,00 грн. Сторонами не
представлено рішення зборів учасників
ТзОВ "Юнімекс-К" про згоду на укладення
спірного договору поставки, як це
передбачено статутом товариства. Слід
відмітити, що на необхідність
отримання згоди фізичної особи, яка діє
в різних правових статусах, саме у
визначений спосіб вказано у правових
висновках Верховного суду України у
справі №6-43ц13 від 05.06.2013.

Згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим,
зокрема, у разі, якщо особа, яку він
представляє, вчинила дії, що свідчать
про прийняття його до виконання.

У матеріалах справи відсутні докази
наступного схвалення уповноваженим
органом - зборами учасників ТзОВ
"Юнімекс-К"- спірного договору поставки.

19.08.2011 між публічним акціонерним
товариством "Банк "Київська Русь" та
ТзОВ "Юнімекс-К" було укладено
кредитний договір №15-11/1 (надалі
"кредитний договір"), відповідно до умов
якого банк відкрив позичальнику
відновлювальну відкличну кредитну
лінію та зобов'язався надавати
кредитні кошти у розмірі та на умовах,
визначених договором, а позичальник
зобов'язався повернути кредит та
сплатити проценти та інші платежі у
строк до 17.08.2012. Даний кредитний договір
набуває чинності з моменту підписання
його уповноваженими представниками
сторін і скріплення печатками та діє по
дату повного виконання сторонами
зобов'язань за договором

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 23.08.2011 між ПАТ
"Банк "Київська Русь", як
заставодержателем, та ТзОВ "Юнімекс-К",
як заставодавцем, було укладено
договір застави рухомого майна
(обладнання) №33-11/3 для (п.1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору застави
предметом застави є обладнання,
перелік якого викладений у додатку №1
від 22.08.2011 до цього договору, що є його
невід'ємною частиною, в якому вказано
індивідуальні ознаки обладнання, яке
передається у заставу:

- найменування обладнання - стан
гнучкого виготовлення відкритого
профілю (CD UD модифікації), ТУ У
29.4-3-2002, ГК 100 0000, заводський №007,
маса 3500,00 кг, (профілююча установка),
виробник ДП "Фінпрфіль", Україна,
Харківська область, смт.Печенеги, вул.
Незалежності, 3), рік випуску - 2002;

- найменування обладнання - стан
гнучкого виготовлення відкритого (CW UW
модифікації), ТУ У 29.4-3-2002, ГК 100 0000,
заводський №007, маса 3500,00 кг,
(профілююча установка), виробник ДП
"Фінпрфіль", Україна, Харківська
область, смт. Печенеги, вул.
Незалежності, 3), рік випуску - 2002.

Пунктом 1.5 договору застави
передбачено, що на строк дії договору
предмет застави повинен знаходитись за
адресою: Івано-Франківська область, м.
Долина, вул. Обліски, буд. №36.

Заставодержателем ПАТ "Банк "Київська
Русь" проводились перевірки наявності
та стану вказаного майна за
відповідною адресою згідно з актами
від 31.05.2012, 15.08.2012, 05.03.2013, 27.05.2013.

Пунктом 2.1. оскаржуваного договору
поставки визначено, що предметом
поставки є виробниче обладнання 2002
року виробництва типу "Фінпрофіль" 1+1, а
саме стан гибкого виготовлення
відкритого профілю CD+UD та стан гибкого
виготовлення відкритого профілю CW+UW.
Постачання здійснюється зі складу
постачальника, який знаходиться за
адресою м. Долина, вул. Обліски (п.3.2).

Довідкою ТзОВ "Юнімекс-К" №28/07-1 від
28.07.2014 підтверджується те, що ТзОВ
"Юнімекс-К" з моменту реєстрації було
придбано у власність виробниче
обладнання стан гнучкого виготовлення
відкритого профілю CD+UD, виробник ДП
"Фінпрофіль", 2002 рік, ТУ У 29.4-3-2002,
ГК 100 0000 та стан гнучкого виготовлення
відкритого профілю CW+UW, виробник ДП
"Фінпрофіль", 2002 рік, ТУ У 29.4-3-2002,
ГК 100 0000 в єдиному екземплярі, яке
надалі передавалося у заставу ПАТ КБ
"ПриватБанк" згідно з договором застави
майна №LOF-KC-074 від 09.02.2011 та ПАТ "Банк
"Київська Русь" згідно з договором
застави рухомого майна (обладнання)
№33-11/3 від 23.08.2011.

Представник відповідача ТзОВ "Гранд
Стілл" у судовому засіданні 15.07.2014
зазначив, що матеріалами справи не
підтверджується, яке саме майно було
продане за договором поставки, а яке
передано у заставу, у зв'язку з чим
ухвалою суду від 15.07.2014 у відповідача
витребовувались документи, які
підтверджують ідентифікуючі ознаки
майна, проданого за оскаржуваним
договором поставки. Однак в судовому
засіданні 29.07.2014 представник
відповідача вказав, що такі документи у
нього відсутні.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
при чому кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Викладені норми покладають
обов'язок доведення відповідних
обставин на кожну з сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як
особливим об'єктом вважаються окрема
річ, сукупність речей, а також майнові
права та обов'язки. Річчю є предмет
матеріального світу, щодо якого можуть
виникати цивільні права та обов'язки (ч.
1 ст. 179 ЦК України). Відповідно ч. 2 ст. 184
ЦК України річ є визначеною
індивідуальними ознаками, якщо вона
наділена тільки їй властивими
ознаками, що вирізняють її з-поміж
інших однорідних речей,
індивідуалізуючи її.

Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджується те, що майно, яке було
відчужене за договором поставки, а саме
стан гибкого виготовлення відкритого
профілю CD+UD, 2002 року виробництва, типу
"Фінпрофіль" та стан гибкого
виготовлення відкритого профілю CW+UW,
2002 року виробництва, типу "Фінпрофіль"
за своїми ознаками відповідає майну,
яке було передано у заставу за
договором №33-11/3.

Відповідачем не подано доказів того, що
за оскаржуваним договором поставки ним
придбано інше майно, ніж те, що вказано
в договорі застави. Недивлячись на
відсутність в договорі поставки та
інших документах, оформлених на його
виконання, ідентифікуючих ознак майна,
даний договір є укладеним, оскільки
відбулось його виконання, а саме
приймання-передача сторонами
індивідуально визначеного виробничого
обладнання.

В п. 3.1.5 договору застави встановлений
обов'язок заставодавця не відчужувати
предмет застави у будь-який спосіб та
не обтяжувати його зобов'язаннями з
боку третіх осіб без отримання на це
попередньої письмової згоди
заставодержателя, а також не змінювати
місцезнаходження предмету застави без
отримання попередньої письмової згоди
заставодержателя та укладення
відповідного додаткового договору до
цього договору (п.3.1.6).

Згідно з п.6.2 договору застави цей
договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками та скріплення
печатками сторін і діє по дату повного
виконання зобов'язань, забезпечених
заставою за цим договором.

Реєстрація застави здійснена шляхом
внесення 26.08.2011 відповідного запису до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, про що свідчить витяг від 21.10.2013,
запис 6.

Листом ПАТ "Банк "Київська Русь" №343/43
від 17.03.2014 підтверджується те, що
позичальником ТзОВ "Юнімекс-К"
зобов'язання за кредитним договором не
виконано, борг не повернуто. Крім того,
банк зазначив, що не надавав згоди на
відчуження майна, переданого в заставу
згідно з договором застави, як і на його
вивезення ТзОВ "Гранд Стілл" з
місцезнаходження, яке визначено у
договорі.

Частиною 2 ст. 586 ЦК України встановлено,
що заставодавець має право відчужувати
предмет застави, передавати його в
користування іншій особі або іншим
чином розпоряджатися ним лише за
згодою заставодержателя, якщо інше не
встановлено договором. Аналогічна за
змістом норма міститься в ч. 2 ст. 17
Закону України "Про заставу".

Таким чином, всупереч нормам
законодавства та умовам договору
застави за оскаржуваним договором
відбулось відчуження майна, що
перебувало у заставі банку, без його
згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності (ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК
України).

Судом встановлено, що оспорюваний
договір поставки №0000001 суперечить
нормам законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 586
ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України
"Про заставу". Крім того, директор, який
діяв від імені ТзОВ "Юнімекс-К" на
підставі статуту, не мав повноважень
підписувати оспорюваний договір. А
тому вказаний договір поставки
підлягає визнанню недійсним на
підставі ч.1, 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Враховуючи викладене, позов підлягає
задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.8, 124 Конституції
України, ст. ст. 43, 49, ст. 82 - ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов товариства з
обмеженою відповідальністю "Юнімекс-К"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд Стілл" про
визнання недійсним договору поставки
виробничого обладнання №0000001 від
01.07.2013.

Визнати недійсним договір поставки
виробничого обладнання №0000001 від
01.07.2013, укладений між товариством з
обмеженою відповідальністю "Юнімекс-К"
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Гранд Стілл".

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд Стілл" в
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Юнімекс-К" 1218 (одну
тисячу двісті вісімнадцять) грн
сплаченого судового збору

Наказ видати стягувачеві після
набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.07.14

Суддя
Малєєва О. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Федунишин М.М. 31.07.14