м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №910/10892/14 28.07.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "ДМВ
Груп"доПублічного акціонерного
товариства "Банк Форум" простягнення 206
079,22 грн.Суддя Бойко Р.В.

Представники сторін:

Від позивача:не з'явився Від
відповідача: Невмережицька Г.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДМВ Груп" (надалі -
"Товариство") звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Банк Форум" (надалі - "Банк")
про стягнення 205 029,22 грн.

Свої позовні вимоги Товариство
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору банківського рахунку від
11.09.2008 р. обмежив право клієнта
розпоряджатися своїми грошовими
коштами, що знаходяться на його
рахунках, у зв'язку з чим позивач
просить стягнути з Банка суму у розмірі
205 029,22 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.06.2014 р. порушено провадження
у справі №910/10892/14 та призначено її до
розгляду на 26.06.2014 р.

25.06.2014 р. до канцелярії суду надійшла
заява Товариства про збільшення
позовних вимог, в якій вказано, що
позивачу було перераховано на рахунок
кошти у розмірі 1 050,00 грн., а тому він
просить стягнути суму 206 079,22 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 р. відкладено розгляд
справи на 28.07.2014 р. у зв'язку з неявкою
представника відповідача.

В судове засідання представник
відповідача з'явилася, надала суду
відзив на позов, в якому вказувала, що у
зв'язку з прийняттям Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб рішення про ліквідацію
Банку, задоволення вимог кредиторів
Банка здійснюється виключно в межах
процедури ліквідації банку та в
порядку, передбаченому Законом України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", і лише спори, що
виникають щодо акцептування вимог
кредиторів підлягають вирішенню в
судовому порядку, а тому у задоволенні
позову Товариства просила відмовити у
повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання 28.07.2014 р. не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
час та місце розгляду був повідомлений
належним чином, що підтверджується
відміткою про відправлення на
зворотному боці ухвали суду та
повідомленням про вручення поштового
відправлення №402, яке було
отримане 04.07.2014 р.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином.

Оскільки пояснення представника
позивача були заслухані судом у
судовому засіданні 26.06.2014 р., а
матеріали справи містять достатні
докази для розгляду її по суті, справа
може бути розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2008 р. між Товариством (клієнт) та
Банком було укладено договір
банківського рахунку (надалі -
"Договір"), відповідно до п. 1.1 якого банк
відкриває клієнту поточний рахунок/ки
у національній та/або іноземній валюті
(рахунок) та здійснює його
розрахунково-касове обслуговування, за
що отримує плату за обслуговування
клієнта згідно з тарифами на операції
та послуги Банка.

Підписання цього Договору клієнтом
підтверджує отримання ним тарифів та
згоду з ними (абз. 2 п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнту, грошові
кошти, що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про перерахунок
і видачу відповідних сум з рахунка та
проведення інших операцій за рахунком.

Пунктами 3.1.5 та 3.1.6 Договору
передбачено, що Банк має право
отримувати від клієнта плату за надані
послуги згідно з діючими тарифами в
національній чи іноземній валюті.
Отримання плати здійснюється шляхом
стягнення з рахунку клієнта коштів на
оплату послуг відповідно діючих на
день списання тарифів. Надання послуг,
які не входять обраного клієнтом
тарифного пакету тарифікується згідно
з стандартними тарифами. Без отримання
додаткової згоди клієнта Банк має
право здійснювати списання коштів з
рахунку Клієнта у випадках
несвоєчасних розрахунків клієнта з
Банком по цьому Договору, кредитних
договорах, договорах застави, поруки,
гарантії, укладених між сторонами під
час дії цього Договору.

Права клієнта передбачені, зокрема
пунктами 3.2.1 та 3.2.2 Договору, відповідно
до яких клієнт має право самостійно
розпоряджатися коштами на своєму/своїх
рахунку/ах дотриманням вимог чинного
законодавства України, за винятком
примусового списання коштів та
випадків накладення арешту, або
тимчасового призупинення операцій по
рахунку, що здійснюється
уповноваженими на це органами, а також
вимагати своєчасного і повного
здійснення розрахунків за його
платіжними документами та надання
інших, обумовлених цим Договором,
послуг.

Сторонами у п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3, 3.3.4 та 3.3.5
Договору було погоджено, що банк бере
на себе зобов'язання своєчасно
здійснювати розрахункові операції
клієнта згідно з вимогами чинного
законодавства України та
нормативно-правових актів
Національного банку України,
забезпечувати збереження ввірених
йому коштів клієнта. Здійснювати
списання коштів з рахунку клієнта
тільки за його дорученням, крім
випадків, передбачених чинним
законодавством України та цим
Договором. Забезпечувати зарахування
коштів, які надходять на рахунок
клієнта, в операційний день, дата якого
збігається з датою валютування. За
розпорядженням клієнта видати або
перерахувати з його рахунку кошти в
день надходження до Банку відповідного
розрахункового документа, за умови
його подання в операційний час.
Здійснювати приймання та видачу
готівки відповідно до вимог чинного
законодавства України та
нормативно-правових актів
Національного банку України.

Згідно довідки Банку №112/35/1113 від 23.06.2014
р. залишок коштів станом на 20.06.2014 р. на
рахунках Товариства становить: на
рахунку №6898 в гривні - 206 033,68 грн.,
на рахунку №6898 в доларах США - 0,26
доларів США та на рахунку №6898 в
гривні - 42,51 грн.

Позивач звернувся до Банка з листом
№699/26.03.14 від 26.03.2014 р., в якому просив
видати грошові кошти, що належать
Товариству та знаходяться на вказаних
рахунках.

У своїй відповіді (лист №83/3.5/1113 від
11.04.2014 р.) відповідач повідомив, що у
зв'язку з прийняттям рішення
Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб №14
від 14.03.2014 р. у Банку запроваджено
тимчасову адміністрацію, а тому
платежі з рахунків, відкритих у ньому,
не здійснюватимуться, оскільки вони
відповідно до п. 5 ст. 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" є вимогами кредитора.

Спір у справі виник, на думку позивача,
у зв'язку з невиконанням Банком своїх
зобов'язань за Договором та обмеженням
права Товариства розпоряджатися
власними коштами, а тому позивач
просить стягнути з відповідача суму
грошових коштів в розмірі 206 079,22 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Укладений сторонами договір є
договором банківського рахунку, а
відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання в тому числі Глави
72 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175, 341, 342
Господарського кодексу України, ст. ст.
11, 202, 1066, 1067, 1068, 1074 Цивільного кодексу
України, і згідно ст. 629 Цивільного
кодексу України є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

У відповідності до частин 1 та 4 статті
342 Господарського кодексу України
рахунки юридичної особи, що є клієнтом
банку, відкриваються в установах
банків за місцем її реєстрації чи в
будь-якому банку на території України
за згодою сторін. Порядок відкриття
рахунків в установах банків за межами
України встановлюється законом.
Юридичні особи та громадяни-підприємці
відкривають рахунки для зберігання
грошових коштів і здійснення всіх
видів банківських операцій у будь-яких
банках України за своїм вибором і за
згодою цих банків у порядку,
встановленому Національним банком
України.

У частині 1 статті 1066 Цивільного
кодексу України вказано, що а договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно частини 6 статті 342
Господарського кодексу України
порядок відкриття рахунків в установах
банків, форми розрахунків та порядок їх
здійснення визначаються законом про
банки і банківську діяльність, іншими
законами, а також нормативно-правовими
актами Національного банку України.

Матеріалами справи підтверджується
(довідка Банку №112/35/113 від 23.06.2014 р.), а
сторонами не запречується, що на
підставі Договору Товариством було
відкрито рахунки у Банку та станом на
23.06.2014 р. у позивача на рахунку №6898
наявний залишок коштів в розмірі 206 033,68
грн. та 0,26 доларів США, а на рахунку
6898 - 42,51 грн.

Товариство просить суд зобов'язати
Банк повернути йому вказані кошти.

Судом встановлено, що Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 14.03.2014 р. прийнято рішення
№ 14 про виведення з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації, відповідно
до якого на підставі постанови
Правління Національного банку України
№135 від 13.03.2014 р. "Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" до категорії
неплатоспроможних", керуючись пунктом 2
частини 5 статті 12 та статтею 34 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" вирішила
розпочати процедуру виведення
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" з ринку та запровадити в
ньому тимчасову адміністрацію з 14.03.2014
р. по 13.06.2014 р.

Відтак, станом на момент звернення
позивача з даним позовом до суду у
відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація.

У відповідності до частини 1 статті 1074
Цивільного кодексу України обмеження
прав клієнта щодо розпоряджання
грошовими коштами, що знаходяться на
його рахунку, не допускається, крім
випадків обмеження права
розпоряджання рахунком за рішенням
суду або в інших випадках, встановлених
законом, а також у разі зупинення
фінансових операцій, які можуть бути
пов'язані з легалізацією (відмиванням)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванням тероризму,
передбачених законом.

Частинами 1 та 3 статті 78 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
передбачено, що ліквідація банку з
ініціативи власників здійснюється в
порядку, передбаченому законодавством
про ліквідацію юридичних осіб, у разі
якщо Національний банк України після
отримання рішення власників про
ліквідацію банку не виявив ознак, за
якими цей банк може бути віднесено до
категорії проблемного або
неплатоспроможного. Якщо банк, який
ліквідується за ініціативою власників,
віднесено Національним банком України
до категорії проблемних або
неплатоспроможних, Національний банк
України та Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб вживають щодо нього
заходи, передбачені цим Законом та
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" врегульовані наслідки
запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
передбачено, що обмеження, встановлене
пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значені "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Визначення терміну "кредитор банку"
міститься у статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", та під
яким розуміється - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Виходячи з аналізу вищенаведених
положень, позивач є вкладником банку на
якого поширюються обмеження
встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб", і
тому не можуть бути задоволені його
вимоги до відповідача від часу
запровадження у останньому тимчасової
адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту 3
частини 2 статті 37 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" уповноважена особа Фонду має
право продовжувати, обмежувати або
припиняти здійснення банком будь-яких
операцій.

У матеріалах справи відсутні докази
про те, що уповноважена особа Фонду
дала дозвіл на повернення позивачу
коштів, які знаходять на рахунках,
відкритих у Банку.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача про стягнення з відповідача 206
079,22 грн. не підлягають задоволенню.

При цьому суд звертає увагу позивача на
те, що Товариство може захистити свої
майнові права за договором
банківського рахунку в порядку,
передбаченому Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України при відмові в позові судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДМВ Груп"
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 01.08.2014 р.

Суддя
Р.В. Бойко