ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р.
Справа № 914/1440/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Марка Р.І.

суддів
Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

при секретарі судового засідання
Федорчук О.І.

за участю представників:

від позивача: Подшебякіна О.М.;

від відповідача: Горбачик О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", №31/10-4290 від 26.06.2014р.
(вх. № 01-05/3102/14 від 08.07.2014р.)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 10.06.2014р.

у справі № 914/1440/14, суддя Морозюк А.Я.

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Підприємства теплових
мереж "Самбіртеплокомуненерго", м.
Самбір Львівської області

про стягнення 162 431 грн. 77 коп.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 10.06.2014р. у
справі № 914/1440/14 позовні вимоги
задоволено частково, з Підприємства
теплових мереж
"Самбіртеплокомуненерго" на користь
позивача стягнуто 18 052 грн. 26 коп. -
пені, 27 796 грн. 34 коп. - інфляційних
нарахувань, 44 374 грн. 14 коп. - 3% річних та
3 248 грн. 64 коп. - судового збору. У
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням
Господарського суду Львівської
області від 10.06.2014р. у справі №914/1440/14,
Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, №31/10-4290 від 26.06.2014р. (вх. №
01-05/3102/14 від 08.07.2014р.).

Згідно автоматичного розподілу справ
КП "Документообіг господарських судів",
08.07.2014р. справу за №914/1440/14 розподілено
до розгляду судді - доповідачу Марку
Р.І.

Розпорядженням в.о. голови суду від
09.07.2014р. у склад колегії для розгляду
справи №914/1440/14 введено суддів Бойко
С.М. та Бонк Т.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 11.07.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 30.07.2014р.

В порядку вимог ст. 96 ГПК України
відповідач подав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить у задоволенні
вимог апеляційної скарги відмовити,
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду залишити без змін.

В судовому засіданні представники
сторін підтримали свої доводи та
заперечення, викладені в апеляційній
скарзі та у відзиві на неї і висловили
свої міркування з питань, що виникли в
ході розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази в їх сукупності,
Львівський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про те, що у
задоволенні вимог апеляційної скарги
слід відмовити, оскаржуване судове
рішення у даній справі - залишити без
змін, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом і це вбачається з матеріалів
справи, 23.12.2010р. між сторонами у справі
було укладено договір № 22/11-БО-1158/33 про
закупівлю природного газу за державні
кошти, згідно умов якого
постачальник(позивач) зобов'язався
поставити покупцю(відповідач)
імпортований природний газ, а останній
- прийняти і оплатити природний газ в
обсязі, зазначеному в п.1.2. цього
договору.

Згідно п.4.1. договору розрахунки
проводяться шляхом поетапної оплати у
такому порядку:

- перша оплата в розмірі 34 (тридцять
чотири) відсотки від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу проводиться не пізніше
10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33 (тридцять три)
відсотки від вартості запланованих
місячних обсягів постачання газу до 20
та 30 (31) числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
до 10 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач,
протягом січня - квітня 2011р., поставив
відповідачу природний газ на загальну
суму 3 078 576, 94 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи актами
приймання-передачі природного газу.

Станом на день подання позову
заборгованість за договором за
використаний природний газ відсутня.

Однак, враховуючи те, що відповідач
несвоєчасно проводив оплату за
отриманий від позивача природний газ,
останній звернувся до суду з позовом
про стягнення з рахунку відповідача 90
261, 29 грн. пені, 27 796, 34 грн. інфляційних та
44 374, 14 грн. 3% річних, нарахованих за
несвоєчасний розрахунок за спожитий
природний газ протягом січня - квітня
2011р. (з 11.02.2011р., розрахунок а.с. 6-8).

Місцевий господарський суд,
перевіривши розрахунок позивача,
дійшов висновку про його
правомірність. Однак, врахувавши
особливий статус підприємства
відповідача та ступінь виконання ним
зобов'язань (незначне порушення
строків оплати коштів за основним
зобов'язанням), дійшов висновку про
задоволення заяви відповідача щодо
зменшення нарахованої до стягнення
пені, стягнувши на користь позивача 18
052, 26 грн. пені, що складає 20% від
нарахованої суми.

Судова колегія погоджується з такими
висновками місцевого господарського
суду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Згідно ст.175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 509 ЦК України -
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник) зобов'
язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
ст. 193 ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст.229 ГК України учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 ГК
України порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Порушення
боржником, взятих на себе зобов'язань
призводить до настання певних правових
наслідків, які полягають у
застосуванні встановлених законом та
договором мір відповідальності (ст. 611
ЦК України).

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За прострочення виконання грошового
зобов'язання відповідачу, на підставі
вимог ст.625 ЦК України, нараховано 27 796, 34
грн. інфляційних та 44 374, 14 грн. 3% річних.

На підставі п. 7.2 договору, а також
керуючись положеннями норм ст.ст. 549-551
Цивільного кодексу України та ст.231, 232
Господарського кодексу України,
позивачем нараховано відповідачу 90 261,
29 грн. пені.

В процесі розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач клопотав перед
судом про зменшення нарахованої до
стягнення пені.

При цьому, відповідач зазначав про те,
що заборгованість за Договором за
використаний природний газ відсутня.
Газ, який поставлено за Договором
використовувався відповідачем для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням. Відповідач
також зазначав про відсутність у нього
правових підстав для нарахування пені
та штрафних санкцій споживачам
теплоенергії за їх несвоєчасну
проплату за теплову енергію, а також
відключення їх від теплоносіїв в
опалювальний період.

Розглянувши вказане клопотання,
місцевий господарський суд погодився з
доводами відповідача, зменшивши
належну до стягнення пеню на 80%.

На переконання суду апеляційної
інстанції, в даному випадку наявні
підстави для зменшення розміру
нарахованих до стягнення штрафних
санкцій, оскільки враховуючи особливий
статус підприємства відповідача
(виробництво теплової енергії, яка
споживається населенням та закладами
охорони здоров'я та освіти) та ступінь
виконання останнім зобов'язань за
договором (100%, максимальний строк
прострочення платежу 33-50 днів), належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно зі збитками
кредитора.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.233 ГК України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відтак, вирішуючи питання про
зменшення розміру пені, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Слід зазначити, що законодавчо не
врегульований розмір (відсоткове
співвідношення) можливого зменшення
штрафних санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, та
враховуючи статус відповідача, у
відповідності до вимог статті 233 ГК
України та на підставі пункту 3 статті 83
ГПК України, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про наявність підстав для
зменшення розміру пені на 80%.

Крім того, на переконання суду
апеляційної інстанції присуджені до
стягнення інфляційні, 3% річних та пеня
певною мірою компенсують понесені
позивачем втрати через прострочку
платежу.

Слід зазначити, що вказаної правової
позиції дотримується й Вищий
господарський суд України (зокрема,
постанови № 914/4744/13 від 14.07.2014р., №
5010/1436/2012-8/45 від 18.06.2013р. та № 3/3/921-6/2013 від
01.08.2013р.).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
те, що рішення Господарського суду
Львівської області у даній справі слід
залити без змін.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд , П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 10.06.2014р. у
справі № 914/1440/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повна постанова складена 31 липня 2014р.

Головуючий суддя
Марко Р.І.

Суддя
Бойко С.М.

Суддя
Бонк Т.Б.