КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. Справа№ 910/5295/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників:

від позивача (апелянта) Макеев В.М. -
представник за довіреністю;

від відповідача не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Українська
страхова група"

на рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014

у справі № 910/5295/14 (суддя Полякова К.В.),

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ПРОВІДНА"

про відшкодування шкоди в порядку
регресу,

ВСТАНОВИВ:

повний текст якого складено 02.06.2014, у
задоволені позову Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група" до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ПРОВІДНА" про
відшкодування шкоди в порядку регресу -
відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що позивачем набуте
право вимоги не в порядку закону, а в
наслідок виплати страхового
відшкодування за договором
добровільного страхування, що зумовило
заміну кредитора в зобов'язанні. А
оскільки позивач - Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Українська страхова група" - не
звертався із заявою, в порядку ст.ст. 35,
36 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", а відтак строк
виконання грошового зобов'язання
відповідачем не настав.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
27.05.2014 у справі № 910/5295/14 - скасувати та
прийняти нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що відповідно до статті 993
Цивільного кодексу України та статті 27
Закону України "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки. З приписів зазначених норм не
вбачається, що позивач мав обов'язково
звертатись до страховика, в якого
застрахована цивільно-правова
відповідальність особи, винної у
скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання
суми виплаченого страхового
відшкодування; натомість ними
передбачено перехід до позивача права
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Українська
страхова група" по справі № 910/5295/14
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Станіку С.Р., для розгляду апеляційної
скарги сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя: Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група" на
рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 по справі №910/5295/14
прийнято до провадження та порушено
апеляційне провадження, розгляд справи
№910/5295/14 призначено на 22.07.2014 о 12 год. 30
хв.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 справу
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група" на
рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 по справі №910/5295/14
прийнято до провадження у складі
колегії суддів: головуючий суддя
Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Шаптала
Є.Ю., розгляд справи вирішено
здійснювати судовому засіданні 22.07.2014.

В судовому засіданні 22.07.2014 представник
позивача вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив суд апеляційну
скаргу - задовольнити, рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове, яким позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання 22.07.2014
представників не направив, проте через
канцелярію суд подав письмовий відзив
на апеляційну скаргу, в якому вказував
на те, що рішення суду винесено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, і підстави для
його скасування в апеляційному порядку
- відсутні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
02.07.2012 між Публічним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Українська страхова група" (страховик)
та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено
Договір №28-2800-12-00100 добровільного
страхування наземних транспортних
засобів, за яким предметом страхування
є майнові інтереси Страхувальника, що
не суперечить закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом
марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_1.

Пункт 2.2.2. частини другої вказаного
вище Договору, визначає серед інших
застрахованих страхових випадків,
настання ДТП (дорожньо-транспортної
пригоди) - події, що сталася під час руху
застрахованого та/або іншого ТЗ,
внаслідок якої завдані пошкодження
застрахованому ТЗ, в тому числі під час
перевезення застрахованого ТЗ іншим
ТЗ, буксирування застрахованого ТЗ або
застрахованим ТЗ.

Відповідно до довідки №9084809 про
дорожньо-транспортну пригоду, 05.10.2012 по
вул.Ярослав Вал у м.Києві відбулась
дорожньо-транспортна пригода
(зіткнення) між транспортним засобом
марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_3 (страхувальника),
та транспортним засобом марки "Toyota",
державний номер НОМЕР_2, що належить
ОСОБА_4, та перебував під керуванням
ОСОБА_5

Дорожньо-транспортна пригода
відбулась внаслідок порушення водієм
ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України,
якого постановою Шевченківського
районного суду м.Києва від 29.10.2012 у
справі №2610/24235/2012 визнано винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП.

Наявною у матеріалах справи постановою
Шевченківського районного суду м.Києва
від 29.10.2012 у справі №2610/24235/2012
встановлено вину ОСОБА_5 у спричиненні
дорожньо-транспортної пригоди під час
керування транспортним засобом марки
"Toyota", державний номер НОМЕР_2,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована Приватним
акціонерним товариством "Страхова
Компанія "ПРОВІДНА" (відповідач у
справі).

Як вбачається із матеріалів справи,
06.10.2012 Страхувальник звернувся до
позивача із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування за договором
№28-2800-12-00100 від 02.07.2012 року.

Відповідно до пунктів 12.1 та 12.2, що
кореспондуються із пунктами розділу 11
вищезазначеного договору, розмір
страхового відшкодування визначається
виходячи з прямого розміру збитків,
завданих страхувальнику в результаті
страхового випадку, на підставі даних
огляду пошкодженого ТЗ та/або ДО,
калькуляції рекомендованої (або
погодженої) СТО із зазначенням
переліку відновлювальних робіт, їх
вартості, вартості деталей, що
підлягають заміні, вартості витратних
матеріалів.

Згідно із страховим актом №ДККА-20853 від
16.10.2012 та розрахунком до нього, розмір
страхового відшкодування визначений
позивачем на підставі рахунку-фактури
№СчТ0003187 від 08.10.2012, виставленого
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Автоград", у розмірі
2329,13 грн.

Пунктом 15.8 сторони погодили, що виплата
страхового відшкодування (страхової
виплати) може бути здійснена
страхувальнику, застрахованій особі,
третім особам, вигодонабувачу або
спадкоємцям, на підставі відповідної
заяви та страхового акту, складеного
страховиком.

Позивач, на виконання умов договору
№28-2800-12-00100 від 02.07.2012 та відповідно
заяви страхувальника, перерахував на
рахунок СТО ТОВ "Автоград" суму
страхового відшкодування у розмірі
2329,13 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №13180 від 18.10.2012 року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) та статтею 27 Закону
України "Про страхування" визначено, що
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, після отримання права вимоги,
позивач звернувся із даним позовом
безпосередньо до суду, наголошуючи у
наданих поясненнях на можливість
реалізації свого права саме таким
способом, оскільки із приписів ст. 993 ЦК
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування" не вбачається обов'язку
звернення із вимогою на виплату
страхового відшкодування до винної
особи (або її страховика).

Із наданої інформації з Єдиної
централізованої бази даних МТСБУ та
копії полісу №АВ5908250 І (першого) типу
договору вбачається, що
цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_5, який керував
транспортним засобом марки "Toyota",
державний номер НОМЕР_2, застрахована
на момент скоєння ДТП Приватним
акціонерним товариством "Страхова
Компанія "ПРОВІДНА" (відповідач у
справі).

Відповідач, заперечуючи проти
задоволення позовних вимог зазначає,
що оскільки ані страхувальник за
полісом №АВ5908250 ОСОБА_5, ані позивач у
межах досудового врегулювання спору не
повідомили про настання страхового
випадку (ДТП 05.10.2012), то дана обставина
позбавила відповідача прийняти
рішення щодо виплати або відмови у
виплаті страхового відшкодування,
всупереч положенням ст.35.1 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів".

На підтвердження відсутності такого
повідомлення, відповідач надав копії з
книги реєстрації вхідної
кореспонденції підприємства за період
з 13.07.2012 до 04.02.2014, та зауважив на
відсутності порушеного права у
позивача на момент звернення до суду із
даним позовом.

З урахуванням вищенаведених обставин,
судом першої інстанції зроблено
висновок про те, що позивач - Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Українська страхова група" -
не звертався із заявою, в порядку ст.ст.
35, 36 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", а відтак строк
виконання грошового зобов'язання
відповідачем не настав, що і стало
підставою відмови у позові.

Проте, з вказаним висновком суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції не
погоджується і вважає його таким, що
вказаний висновку не відповідає
обставинам справи та зроблений з
невірним застосуванням норм
матеріального права, зокрема приписів
ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України
"Про страхування", з огляду на наступне.

Відповідно до статті 993 Цивільного
кодексу України та статті 27 Закону
України "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

З приписів зазначених норм не
вбачається, що позивач мав обов'язково
звертатись до страховика, в якого
застрахована цивільно-правова
відповідальність особи, винної у
скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання
суми виплаченого страхового
відшкодування; натомість ними
передбачено перехід до позивача права
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що позивач
отримав право вимоги потерпілої особи
після виплати останній страхового
відшкодування і ст. 993 ЦК України та ст.
27 Закону України "Про страхування" не
передбачено обов'язку позивача
звертатися до особи, відповідальної за
заподіяний збиток, або до особи, у якої
застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплатити
матеріальне відшкодування. Відповідно
до зазначених законодавчих приписів
позивач може реалізувати своє право
шляхом подання позову до суду, що і було
зроблено Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Українська страхова група" у
встановленому порядку.

Крім того, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду з
висновком суду першої інстанції про те,
що у позивача не виникло зобов'язання в
порядку регресу, оскільки до нього
перейшли всі права потеріплого саме в
силу приписів ст. 512 Цивільного кодексу
України - не погоджується та вважає
його помилковим, оскільки обов'язок
страховика здійснити страхове
відшкодування виникає саме внаслідок
настання страхового випадку, і виплата
страхового відшкодування не змінює
кредитора у зобов'язанні між особою,
відповідальної за заподіяний збиток,
та особою, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що вимога позивача
про стягнення з відповідача 2 329,13 грн. є
обґрунтованою, законною, доведеною
належними та допустимими доказами, та
такою, що підлягає задоволенню у
повному обсязі - в сумі 2 329,13 грн., тобто
в сумі фактичних витрат, понесених
позивачем при виплаті страхувальнику
страхового відшкодування внаслідок
ДТП, винним у якому визнано особу,
цивільно - правова відповідальність
якої застрахована у відповідача згідно
полісу №АВ5908250.

Згідно зі ст.ст.32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі, знайшли своє
підтвердження під час розгляду справи
в апеляційному порядку, у зв'язку з чим
колегія суддів дійшла висновку про те,
що рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 у справі № 910/5295/14,
прийняте із невірним застосуванням
норм матеріального права, зроблені у
ньому висновки не відповідають
обставинам справи , а тому в силу п. 3, п. 4
ч. 1 статті 104 Господарського
процесуального кодексу України
підлягає скасуванню, з прийняттям
нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
сплачений судовий збір за подачу
позову та апеляційної скарги
покладається судом на Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "ПРОВІДНА".

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група" на
рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 у справі № 910/5295/14 -
задовольнити.

2.Рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 у справі № 910/5295/14-
скасувати повністю.

3. Прийняти нове рішення, яким позов
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Українська
страхова група" задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"ПРОВІДНА" (місцезнаходження: 03049
м.Київ, проспект Повітрофлотський, 25;
) на користь Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група"
(місцезнаходження: 03038 м.Київ, вул..
Івана Федорова, 32-А; ) 2
329 (дві тисячі триста двадцять дев'ять)
грн. 13 коп., а також 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

4.Стягнути з з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"ПРОВІДНА" (місцезнаходження: 03049
м.Київ, проспект Повітрофлотський, 25;
) на користь Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група"
(місцезнаходження: 03038 м.Київ, вул..
Івана Федорова, 32-А; ) 913
(дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп.
судового збору за подання апеляційної
скарги.

5. Доручити господарському суду міста
Києва видати накази на виконання даної
постанови.

6. Матеріали справи № 910/5295/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала