ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року Справа № 910/14328/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого Кота
О.В.,суддівКочерової Н.О. (доповідач),
Саранюка В.І.,розглянувши касаційну
скаргу приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014у
справі№ 910/14328/13 господарського суду
міста Києваза позовомприватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова
група"доприватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Брокбізнес"простягнення страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 9 700, 00 грн.за участю
представників сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Бакасова О.О., дов. від
28.11.2013

ВСТАНОВИВ:

В липні 2013 року приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Українська страхова група" звернулося
до господарського суду з позовом до
приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Брокбізнес" про
стягнення страхового відшкодування в
розмірі 9700, 00 грн. в порядку регресу.

В обґрунтування вимог позивач
зазначав, що виплативши страхувальнику
відповідно до договору добровільного
страхування страхове відшкодування в
розмірі 9700, 00 грн., він зазнав збитків та
набув згідно ст.ст. 993, 1191 ЦК України та
ст. 27 Закону України "Про страхування"
права зворотної вимоги до
відповідальної за заподіяний збиток
особи, якою є відповідач, як страховик
цивільно-правової відповідальності
винної у вчиненні ДТП особи та який
зобов'язаний відповідно до вимог
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" відшкодувати
позивачу понесені збитки в розмірі
виплаченого страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.10.2013 (суддя Гавриловська
І.О.) позов задоволено частково.

Місцевий господарський суд визнав
позовні вимоги обґрунтованими, однак,
керуючись п. 12.1. ст. 12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" відмовив у стягненні 510, 00 грн.
франшизи, передбаченої відповідачем в
полісі обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/0101281, оскільки за правилами
зазначеної норми страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 (колегія
суддів у складі: Рудченко С.Г., -
головуючий, Агрикова О.В., Суховий В.Г.)
апеляційну скаргу ПАТ "Страхова
компанія "Брокбізнес" задоволено.
Рішення господарського суду міста
Києва від 09.10.2013 скасовано та прийнято
нове рішення, яким в позові відмовлено
повністю. Стягнуто з ПАТ "Страхова
компанія "Українська страхова група" на
користь ПАТ "Страхова компанія
"Брокбізнес" 860, 25 грн. судового збору за
подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції
мотивована недоведеністю розміру
позовних вимог.

В касаційній скарзі приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Українська страхова група"
просить постанову апеляційного
господарського суду скасувати, а
рішення місцевого господарського суду
залишити без змін, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши повноту
встановлених судом обставин справи та
їх юридичну оцінку, Вищий
господарський суд України вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, 09.04.2012 між приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Українська страхова група"
(страховик, позивач) та ОСОБА_8
(страхувальник) укладено договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами на транспорті №28-0801-12-00050
(далі за текстом - договір
добровільного страхування), за умовами
якого застраховано майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
чинному законодавству України,
пов'язані з володінням, користуванням
та розпорядженням транспортним
засобом - автомобілем "Geely", р.н. НОМЕР_5,
відшкодуванням страхувальником шкоди,
заподіяною майну третіх осіб
автомобілем; - життям, здоров'ям та/або
працездатністю застрахованих осіб.

Строк дії договору відповідно до п. 8: з
10.04.2012 по 09.04.2013.

Згідно пп. 11.1. п. 11 договору до страхових
випадків віднесено, в тому числі, ДТП.

25.06.2012 о 12 год. 40 хв. у м. Запоріжжі по вул.
К.Карого сталась дорожньо-транспортна
пригода за участю застрахованого
позивачем автомобіля "Geely", р.н. НОМЕР_5,
під керуванням ОСОБА_8, та автомобіля
"ЗАЗ-110247", р.н. НОМЕР_4, під керуванням
ОСОБА_10, яка призвела до пошкодження
вказаних автомобілів.

25.06.2012 позивач отримав від
страхувальника (ОСОБА_8 заяву про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування.

Зазначена вище ДТП відповідно до умов
договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів
№28-0801-12-00050 від 09.04.2012 та норм чинного
законодавства України, визнана
позивачем страховим випадком, про що
07.08.2012 складено страховий акт № КА-1945,
відповідно до якого розмір страхового
відшкодування, що підлягав виплаті
страхувальнику, склав 9 700, 00 грн. (за
вирахуванням від вартості
відновлювального ремонту автомобіля (11
000, 00 грн.), визначеної між позивачем та
страхувальником на підставі угоди від
06.08.2012, франшизи в сумі 1300,00 грн.,
передбаченої договором добровільного
страхування).

На виконання умов вищезазначеного
договору страхування, на підставі
заяви ОСОБА_8 про виплату страхового
відшкодування, страхового акту № КА-1945
від 07.08.2012 та розрахунку суми
страхового відшкодування від 07.08.2012
позивач здійснив виплату страхового
відшкодування в розмірі 9700, 00 грн. на
користь ТОВ "Арт Авто" (СТО), що
підтверджується платіжним дорученням
№ 9485 від 08.08.2012.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою Ленінського
районного суду міста Запоріжжя від
11.07.2012 у справі № 0814/7556/2012 водія
автомобіля "ЗАЗ-110247", д.н.з. НОМЕР_4,
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 340 грн.

На момент ДТП - 25.06.2012 цивільно-правова
відповідальність винної у вчиненні ДТП
особи - ОСОБА_10, який 25.06.2012 керував
автомобілем "ЗАЗ-110247", д.н.з. НОМЕР_4, була
застрахована відповідачем згідно
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/0101281. Відповідно до
зазначеного полісу ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну склав 50 000,00 грн., франшиза - 510, 00
грн.; строк дії полісу з 08.12.2011 по 07.08.2012.

Після виплати своєму страхувальнику
страхового відшкодування позивач
звернувся до відповідача із заявою №
11/3395 від 19.09.2012 про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу в сумі
9 700, 00 грн. Однак, відповідач страхове
відшкодування на користь позивача в
порядку регресу не сплатив та
звернувся до відповідача з листом № 1786
від 05.10.2012, в якому просив для прийняття
рішення про виплату в порядку регресу
страхового відшкодування надати копію
звіту про оцінку тз та документи, на
підставі яких позивач розраховував
розмір відновлювального ремонту
пошкодженого тз. У зв'язку з тим, що
відповідач страхове відшкодування на
користь позивача в порядку регресу не
сплатив, позивач звернувся до
господарського суду з позовом у даній
справі.

Статтею 993 Цивільного кодексу України
та статтею 27 Закону України "Про
страхування" визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, після виплати страхового
відшкодування за шкоду, завдану
внаслідок ДТП автомобілю "Geely", р.н.
НОМЕР_5, до позивача перейшло право
зворотної вимоги відшкодування
збитків, яке страхувальник мав до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до постанови Ленінського
районного суду міста Запоріжжя від
11.07.2012 у справі № 0814/7556/2012 особою винною
у вчиненні 25.06.2012 ДТП, є водій
автомобіля "ЗАЗ-110247", д.н.з. НОМЕР_4, -
ОСОБА_10

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів", в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, на момент виникнення
дорожньо-транспортної пригоди
транспортний засіб "ЗАЗ-110247", д.н.з.
НОМЕР_4, що знаходився під керуванням
ОСОБА_10, був забезпечений відповідачем
- приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Брокбізнес" за
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів №
АВ/0101281.

Згідно п. 36.4. ст. 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів" виплата
страхового відшкодування (регламентна
виплата) здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
пунктом "а" пункту 41.1. статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що відповідач, як
страховик цивільно-правової
відповідальності водія автомобіля "
ЗАЗ-110247", д.н.з. НОМЕР_4, - ОСОБА_10 є
відповідальним за завдану останнім
внаслідок ДТП власнику автомобіля "Geely",
р.н. НОМЕР_5, шкоду, оскільки відповідно
до укладеного договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу (поліс №АВ/0101281)
відповідач взяв на себе
відповідальність за свого
страхувальника, тобто здійснив
страхування такого страхового ризику,
як відповідальність за шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки.

Проте, суд апеляційної інстанції
відмовив у задоволенні позову з огляду
на недоведеність розміру позовних
вимог. При цьому, суд виходив з того, що
надані позивачем ремонтна калькуляція
№КА-1945 від 24.07.2012, угода про розмір
відновлювального ремонту від 06.08.2012 та
рахунок-фактура №СФ-0000064 від 16.08.2012 не є
доказами вартості відновлювального
ремонту автомобіля "Geely", р.н. НОМЕР_5, в
розумінні п. 12.2. договору добровільного
страхування та розділу "Загальні умови
та визначення", оскільки вказані
документи містять різні розміри
вартості такого ремонту, калькуляція
не містить ні відомостей про особу, яка
її склала, ні доказів про наявність
повноважень на проведення оцінки
вартості відновлювального ремонту, ні
підпису, а укладена між страховиком та
страхувальником угода умовами
договору не передбачена, що позбавляє
позивача права посилатися на неї, як на
розрахунок розміру відшкодованої
шкоди.

Однак, колегія суддів касаційної
інстанції вважає такі висновки судів
помилковими, з огляду на наступне.

Статтями 1 та 5 Закону України "Про
страхування" визначено, що страхування
- це вид цивільно-правових відносин
щодо захисту майнових інтересів
фізичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів та доходів
від розміщення коштів цих фондів.
Страхування може бути добровільним або
обов'язковим.

Страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів є обов'язковим
видом страхування, що здійснюється в
Україні (ст. 7 Закону України "Про
страхування").

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів регулює Закон
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Відповідно до ст.ст. 22, 29 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик (страхова
організація, що має право на здійснення
обов'язкового страхування
цивільної-відповідальності)
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому Законом
порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку
з пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Згідно п. 34.1. вказаного Закону
страховик терміново, але не пізніше
трьох робочих днів зобов'язаний
направити аварійного комісара або
експерта на місце настання страхового
випадку та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків.

Зі змісту наведених норм Закону
вбачається, що обов'язки, пов'язані з
оцінкою шкоди, стосуються саме
страховика, який здійснив обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу, у даному випадку
- на відповідача. Однак, правовідносини,
що виникли між позивачем та ОСОБА_8 на
підставі укладеного між ними договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів №28-0801-12-00050 від
09.04.2012 відносяться до добровільного
страхування. Відтак, при визначенні
розміру страхового відшкодування, що
підлягає виплаті страхувальнику,
позивач не повинен був керуватися
нормами Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів" з огляду на
наявність укладеного між ним та ОСОБА_8
договору добровільного страхування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" передбачено, що виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
страхування" страховою виплатою є
грошова сума, яка виплачується
страховиком відповідно до умов
договору страхування при настанні
страхового випадку. Страхове
відшкодування - страхова виплата, яка
здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

При цьому, Закон України "Про
страхування" не містить положень, які б
покладали на страховика за договором
добровільного страхування обов'язок
здійснювати проведення суб'єктами
оціночної діяльності оцінки
заподіяної шкоди, завданої при ДТП
транспортному засобу, та які б ставили
необхідність відшкодування шкоди у
залежність від проведення такої
оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України
особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.
Разом з цим, частина друга статті 7
Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні", яка визначає
випадки, коли проведення оцінки майна є
обов'язковим, такого обов'язку щодо
оцінки, на страховика, який уклав
договір добровільного страхування,
також не покладає.

Таким чином, позивач при визначенні
розміру страхового відшкодування, що
підлягає виплаті страхувальнику,
повинен був керуватися нормами Закону
України "Про страхування" та умовами
укладеного між ним та ОСОБА_8 договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів №28-0801-12-00050 від
09.04.2012.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій відповідно до п. 12.2. договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів №28-0801-12-00050 від
09.04.2012 одним із показників, необхідних
для розрахунку суми страхового
відшкодування, є вартість
відновлювального ремонту
застрахованого тз, яка розраховується
виходячи з цін, що діяли на дату
настання страхового випадку,
відповідно до калькуляції СТО,
рекомендованої або погодженої
страховиком. В інших випадках вартість
відновлювального ремонту
розраховується виходячи з цін, що діяли
на дату настання страхового випадку, на
вибір страховика: на підставі
довідкових матеріалів, у тому числі з
використанням програмного
забезпечення Audatex або Eurotax (розрахунок
здійснюється страховиком) або на
підставі акту автотоварознавчої
експертизи.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що акт автотоварознавчої
експертизи пошкодженого при ДТП
автомобіля "Geely", р.н. НОМЕР_5, позивачем
не складався. Натомість, вартість
відновлювального ремонту тз була
визначена ремонтною СТО - ТОВ "Арт Авто",
згідно рахунку-фактури № СФ-0000064 від
16.08.2012 якого вартість ремонту тз склала
15 752, 10 грн. Також в матеріалах справи
міститься ремонтна калькуляція №КА-1945
від 24.07.2012, складена на основі
комп'ютерної програми Аudatex, яка
рекомендована п. 59 додатку 8 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003, згідно
якої вартість відновлювального
ремонту пошкодженого автомобіля
склала 8591,02 грн.

Разом з тим, 06.08.2012 між позивачем та
страхувальником укладено угоду про
розмір відновлювального ремонту до
договору страхування засобів
наземного транспорту № 28-0801-12-00050 від
09.04.2012, відповідно до якої сторони
дійшли згоди вважати остаточною
вартість відновлювального ремонту
автомобіля "Geely", р.н. НОМЕР_5, в розмірі 11
000, 00 грн. та розмір страхового
відшкодування в розмірі 9700,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 та ст. 654 ЦК
України зміна договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зміна договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно із ст. 9 Закону України "Про
страхування" розмір страхової суми та
(або) розміри страхових виплат
визначаються за домовленістю між
страховиком та страхувальником під час
укладання договору страхування або
внесення змін до договору страхування,
або у випадках, передбачених чинним
законодавством. Страхове
відшкодування - страхова виплата, яка
здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Пунктами 17.1., 17.2. та 20.1. договору
добровільного страхування
передбачено, що внесення змін та
доповнень можливе лише за взаємною
письмовою згодою сторін та
вигодонабувача. Зміни та доповнення,
які вносяться в договір після його
укладення, оформлюються додатковими
договорами. Всі спори щодо виконання
цього договору вирішуються шляхом
переговорів.

З огляду на викладене, визначення
позивачем вартості відновлювального
ремонту автомобіля "Geely", р.н. НОМЕР_5, та
розміру страхового відшкодування на
підставі укладеної між ним та його
страхувальником угоди від 06.08.2012 до
договору страхування засобів
наземного транспорту № 28-0801-12-00050 від
09.04.2012, який є навіть меншим за
визначений ремонтною СТО - ТОВ "Арт
Авто" розмір, не суперечить ні умовам
договору добровільного страхування, ні
вимогам закону, оскільки згідно зі ст. 9
Закону України "Про страхування"
визначення розміру страхової суми та
(або) розміру страхових виплат можливе
лише за домовленістю між страховиком
та страхувальником та не тільки під час
укладання договору страхування, а і під
час внесення змін до нього, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає помилковими
висновок суду апеляційної інстанції
про те, що вказана угода є неналежним
доказом розміру позовних вимог у
справі.

Безпідставним є також і висновок
апеляційного господарського суду про
необхідність врахування показників
експлуатаційного зносу застрахованого
тз, оскільки відповідно до умов
договору добровільного страхування №
28-0801-12-00050 від 09.04.2012 (п. 12.2. частини ІІ та
п. 11.2. частини 1 договору) обраний
страхувальником страховий пакет не
передбачав застосовування таких
показників. Крім того, виходячи з
положень п.п. 7.38., 7.39. Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003,
значення коефіцієнту фізичного зносу
(ЕЗ) застрахованого позивачем
автомобіля "Geely", р.н. НОМЕР_5, 2011 року
випуску, приймається таким, що дорівнює
нулю, оскільки на момент настання
дорожньо-транспортної пригоди (25.06.2012)
строк експлуатації вказаного
транспортного засобу потерпілого не
перевищував визначених п. 7.38 Методики
строків (5 років - для легкових КТЗ
виробництва країн СНД; 7 років - для
інших легкових КТЗ; 3 роки - для
вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів
та автобусів виробництва країн СНД; 4
роки - для інших вантажних КТЗ,
причепів, напівпричепів та автобусів; 5
років - для мототехніки).

З огляду на викладене вище, колегія
суддів вважає, що суд апеляційної
інстанції дійшов помилкових висновків
про недоведеність розміру збитків.
Натомість, місцевий господарський суд
правильно задовольнив позовні вимоги,
стягнувши з відповідача 9190, 00 грн.
страхового відшкодування, відмовивши у
стягненні 510, 00 грн. франшизи,
передбаченої відповідачем в полісі
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/0101281, оскільки за правилами
п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи.

Таким чином, матеріали справи свідчать
про те, що місцевий господарський суд у
відповідності до вимог ст.43 ГПК України
всебічно, повно і об'єктивно дослідив
матеріали справи в їх сукупності, дав
вірну юридичну оцінку обставинам
справи та правильно, у відповідності до
вимог закону та встановлених обставин
вирішив спір у справі, задовольнивши
позов частково. При цьому, суд
апеляційної інстанції не спростував
правильних висновків місцевого
господарського суду.

За таких обставин, прийнята у справі
постанова апеляційного господарського
суду підлягає скасуванню, а рішення
місцевого господарського суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група"
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014
скасувати, а рішення господарського
суду міста Києва від 09.10.2013 у справі №
910/14328/13 залишити без змін.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Брокбізнес" (04050, м. Київ, вул.
Білоруська, 3, ідентифікаційний код
20344871) на користь приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група"
(03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32, літ.
А, ідентифікаційний код 30859524) 913,50 грн.
(дев'ятсот тринадцять гривен п'ятдесят
копійок) судового збору за подання
касаційної скарги.

Доручити господарському суду першої
інстанції видати відповідний наказ.

Головуючий
О. Кот

Судді
Н. Кочерова

В. Саранюк