ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року Справа № 915/219/13-г Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької Н.О., Рогач Л.І. за участю
представників
сторін:позивачаТолстоухової Н.С. дов.
від 20.06.2014 рокувідповідачаПетровського
Д.О. дов. від 28.12.2011 рокурозглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон"на постановувід 17.04.2014 року
Одеського апеляційного господарського
судуу справі№915/219/13-г господарського
суду Миколаївської області за
позовомДержавного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Дельта - Лоцман"
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон"простягнення 282224,63
грн.ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дельта-Лоцман"
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовом про
стягнення з ТОВ "СП "Нібулон" 222153, 90 грн.,
з яких 153619, 07 грн. канальний збір, 67126, 95
грн. збір за послуги служби регулювання
руху суден (СРСР), 711, 42 грн. 3% річних,
нарахованих на несплачену суму
канального збору, 296,13 грн. 3% річних,
нарахованих на суму несплаченого збору
за послуги СРРС, 278, 84 грн. збитки від
інфляції нараховані на суму
несплаченого канального збору, 121, 49
грн. - збитки від інфляції нараховані на
суму несплаченого збору за послуги
СРРС.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 19.04.2013 р.
(суддя Алексєєв А.П.) залишеним без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 30.07.2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "СП "Нібулон" на користь
ДП "Дельта-Лоцман" 67126, 95 грн. -
заборгованості за послуги СРРС та
господарські витрати, в решті позову
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.11.2013 року вказані судові
рішення були скасовані, а справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заявою від 27.01.2014 року позивач уточнив
свої позовні вимоги та просив суд
стягнути 190495,79 грн. заборгованості з
оплати канального збору, 90039,18 грн.
заборгованості за послуги служби
регулювання руху суден та 1689,59 грн. 3%
річних, а всього 280535,04 грн.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 27.01.2014 року
(суддя Бритавська Ю.С.), залишеним без
змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
17.04.2014 року (головуючий суддя Шевченко
В.В., судді Мирошниченко М.А., Головей
В.М.), уточнені позовні вимоги
задоволені у повному обсязі.

З Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" на користь Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі філії "Дельта -
Лоцман" Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" 280535,04 грн. заборгованості, 1689,59
грн. 3% річних та 5644,49 грн. судового
збору.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" звернулось до Вищого
господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Миколаївської області від 27.01.2014 року
та постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014 року та
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій статей 84, 115
Кодексу торговельного мореплавства
України, статті 8 Закону України "Про
захист інформації в інформаційно -
телекомунікаційних системах", статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", частину 1, статті 8, статей 307,
319, 320, 322, 901 Цивільного кодексу України,
пунктів 1, 18, 20 Положення про портові
збори, пунктів 3.1.18, 3.1.25 Правил плавання
і лоцманського проведення суден у
північно-західній частині Чорного
моря, Бузько-Дніпровсько-лиманському
та Херсонському морському каналах,
затв. Наказом Міністерства транспорту
та зв'язку України від 01.08.2007 року №655 та
статей 9, 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України.

На думку заявника, основними ознаками
комерційного вантажного рейсу є
отримання судновласником плати або
наявність договору перевезення, а
також виконання перевезення на
замовлення третіх осіб, а за
відсутності таких ознак немає підстав
вважати перевезення вантажів водним
транспортом комерційним вантажним
рейсом.

Також, скаржник зазначає, що його судна
при переході з правої зони
забровкового плавання на ліву і у
зворотному напрямку шляхом
пересікання каналу, не здійснюють
проходження каналу судном в один
кінець (в тому числі транзитом) у
розумінні пункту 18 Положення про
портові збори.

Крім того, заявник наголошує на тому, що
судна, про які йдеться у даному позові
відносяться до суден групи В, а відтак
згідно пункту 20 Положення про портові
збори звільняються від сплати
канального збору.

Заявник вважає, що за своєю правовою
природою портові збори є платою за
послуги із забезпечення безпеки
мореплавства, то канальний збір є
платою за використання каналу для
проходження суден, а тому надання
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом
(БДЛК) послуг у користування третім
особам, зокрема, судновласникам, є
послугою із забезпечення безпеки
мореплавства. У зв'язку з чим, на думку
заявника, правовідносини, що виникають
при використанні БДЛК для цілей
торговельного мореплавства,
регулюються нормами законодавства,
закріпленими у главі 63 Цивільного
кодексу України, яка судами взагалі не
була застосована.

У додаткових поясненнях до касаційної
скарги заявник також посилається на те,
що портові збори згідно пункту 23
частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу
України відносяться до неподаткових
надходжень бюджету, в зв'язку з чим
відповідно пункту 39 частини 1 вказаної
статті Бюджетного кодексу України
перерахування їх на рахунки
господарюючого суб'єкта є
неправомірним та свідчить про
необґрунтованість позовних вимог.

У відзиві на касаційну скаргу Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України" в особі філії "Дельта -
Лоцман" Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" просить залишити судові
рішення без змін, а скаргу без
задоволення з огляду на відповідність
судових рішень нормам чинного
законодавства.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
заслухавши суддю - доповідача та
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, перевіривши в
межах вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу
України наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові у
даній справі, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, протягом вересня - грудня 2012
року та травня червня 2013 року судна
(баржі та буксири), що належать ТОВ "СП
"Нібулон" проходили
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом
під час здійснення вантажних
комерційних рейсів, за що, відповідно
до вимог чинного законодавства, ДП
"Дельта-лоцман" було нараховано
канальний збір. Під час проходження
каналом цим суднам надавались послуги
служби регулювання руху суден, за що
стягується збір за послуги служби
регулювання руху суден.

Проходження суднами каналом та надання
послуг служб регулювання руху суден
підтверджується квитанціями СРРС,
виписками та копіями з вахтового
журналу, записами радіолокаційного
контролю за рухом суден відповідача
Автоматизованої інформаційної
обчислювальної системи підтримки
регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", виписками з
радіопереговорів між ЦРРС та
капітанами суден.

На оплату нарахованих зборів позивач
виставив відповідачу рахунки, а саме:
№ДЕ-03906 від 30.09.2012 року, №ДЕ-03926 від
30.09.2012 року, №ДЕ-03927 від 30.09.2012 року,
№ДЕ-03928 від 30.09.2012 року, №ДЕ-03930 від
30.09.2012 року, №ДЕ-03931 від 30.09.2012 року,
№ДЕ-03948 від 30.09.2012 року, №ДЕ-04437 від
31.10.2012 року, №ДЕ-04438 від 31.10.2012 року,
№ДЕ-04439 від 31.10.2012 року, №ДЕ-04440 від
31.10.2012 року, №ДЕ-04442 від 31.10.2012 року,
№ДЕ-04443 від 31.10.2012 року, №ДЕ-04444 від
31.10.2012 року, №ДЕ-04445 від 31.10.2012 року,
№ДЕ-04458 від 31.10.2012 року, №ДЕ-04459 від
31.10.2012 року., №ДЕ-04460 від 31.10.2012 року,
№ДЕ-04461 від 31.10.2012 року, №ДЕ-04467 від
30.11.2012 року, №ДЕ-04468 від 30.11.2012 року,
№ДЕ-04469 від 30.11.2012 року, №ДЕ-04470 від
30.11.2012 року, №ДЕ-04471 від 30.11.2012 року,
№ДЕ-04921 від 30.11.2012 року, №ДЕ-04929 від
30.11.2012 року, №ДЕ-05132 від 14.12.2012 року,
№ДЕ-05135 від 14.12.2012 року, №ДЕ-05136 від
14.12.2012 року, №ДЕ-05137 від 14.12.2012 року,
№ДЕ-05220 від 25.12.2012 року, №ДЕ-05322 від
28.12.2012 року, №ДЕ-05324 від 28.12.2012 року,
№ДЕ-05370 від 31.12.2012 року, № ДЕ-05371 від
31.12.2012 року, №ДЕ-05373 від 31.12.2012 року,
№ДЕ-05374 від 31.12.2012 року на загальну суму
220746,02 грн. та відповідно рахунки №ДЕ-01694
від 28.05.2013 року, №ДЕ-01695 від 28.05.2013 року,
№ДЕ-01696 від 28.05.2013 року, №ДЕ-01697 від
28.05.2013 року, №ДЕ-01708 від 29.05.2013 року,
№ДЕ-01709 від 29.05.2013 року, №ДЕ-01710 від
29.05.2013 року, №ДЕ-01711 від 29.05.2013 року,
№ДЕ-01712 від 29.05.2013 року, №ДЕ-01793 від
31.05.2013 року, №ДЕ-01794 від 31.05.2013 року,
№ДЕ-01798 від 31.05.2013 року, №ДЕ-01799 від
31.05.2013 року, №ДЕ-01800 від 31.05.2013 року,
№ДЕ-01801 від 31.05.2013 року, №ДЕ-01802 від
31.05.2013 року, №ДЕ-01803 від 31.05.2013 року,
№ДЕ-01804 від 31.05.2013 року, №ДЕ-01805 від
31.05.2013 року, №ДЕ-01806 від 31.05.2013 року,
№ДЕ-02020 від 12.06.2013 року, №ДЕ-02030 від
12.06.2013 року, №ДЕ-02031 від 12.06.2013 року,
№ДЕ-02032 від 12.06.2013 року, №ДЕ-02035 від
12.06.2013 року, №ДЕ-02038 від 12.06.2013 року,
№ДЕ-02039 від 12.06.2013 року, №ДЕ-02040 від
12.06.2013 року, №ДЕ-02041 від 12.06.2013 року на
суму 59789,02 грн., а всього на 280535,04грн.

Вищезазначені рахунки рекомендованими
листами були направлені на адресу
відповідача та отриманні останнім, що
підтверджується зворотними
повідомленнями про отримання названої
поштової кореспонденції.

Оскільки, вказані рахунки відповідачем
оплачені не були, то ДП направив
відповідачеві претензії від 22.11.2012
року, від 26.12.2012 року, від 22.01.2013 року, від
22.07.2013 року, від 30.08.2013 року, від 16.09.2013
року, від 05.11.2013 року, які були залишені
останнім без відповіді та задоволення,
що і стало підставою для звернення
позивача до господарського суду з
відповідним позовом.

Судами встановлено, що предметом спору
в даному випадку є розрахунки за
послуги служби регулювання руху суден
та справляння канального збору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3
Кодексу торговельного мореплавства
України держава здійснює регулювання
торговельного мореплавства через
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сферах морського і
річкового транспорту, інші центральні
органи виконавчої влади та національну
комісію, що здійснює державне
регулювання у сфері транспорту. Згідно
з цим Кодексом, іншими актами
законодавства та міжнародними
договорами України центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
транспорту, в межах своїх повноважень
за участю заінтересованих центральних
органів виконавчої влади розробляє та
затверджує нормативні документи з
питань торговельного мореплавства,
інструкції, правила перевезень
вантажів, пасажирів, пошти і багажу,
правила перевезень у прямому змішаному
та прямому водному сполученні, які є
обов'язковими для всіх юридичних та
фізичних осіб.

Згідно зі ст. 4 Кодексу торговельного
мореплавства України до цивільних,
адміністративних, господарських та
інших правовідносин, що виникають із
торговельного мореплавства і не
врегульовані цим Кодексом, відповідно
застосовуються правила цивільного,
адміністративного, господарського та
іншого законодавства України.

Статтею 84 цього Кодексу встановлено, що
у морському порту справляються такі
цільові портові збори: корабельний,
причальний, якірний, канальний,
маяковий, вантажний, адміністративний
та санітарний. Інші види зборів можуть
встановлюватися законодавчими актами
України. Розмір портових зборів
установлюється Кабінетом Міністрів
України. Використання портових зборів
допускається виключно за їх цільовим
призначенням.

Розмір портових зборів встановлений
Положенням про портові збори,
відповідно до якого портові збори
(корабельний, канальний, маяковий,
причальний, якірний, адміністративний
та санітарний) справляються у морських
портах із суден зазначених груп і
плавучих споруд, що плавають під
Державним прапором України та
іноземним прапором.

Відповідно до пункту 18 Положення про
портові збори нарахування канального
збору здійснюється за кожне
проходження каналу судном в один
кінець і кожне проходження каналу
судном транзитом в один кінець за 1
куб.м. об'єму судна за відповідними
ставками.

Згідно з Приміткою 2 до пункту 18
Положення про портові збори за
проходження
Бузько-Дніпровсько-лиманського і
Херсонського морського каналу без
заходження в морські порти (причали)
канальний збір сплачується суднами за
визначеними ставками відповідно
Державному підприємству
"Дельта-лоцман" та морським
торговельним портам Миколаїв і Херсон
у розмірах, установлених для портів
Миколаїв (морський) і Херсон (морський).

Відповідно до Примітки 2 до пункту 1
Положення про портові збори судна груп
В (буксири та баржі), Д та Е, що виконують
комерційні вантажні рейси, належать до
групи А.

У відповідності до Примітки 3 до пункту
18 Положення про портові збори для
суден, що згідно з обмірним свідоцтвом
з повним вантажем мають осадку не більш
як 4,5 метра, ставки канального збору
застосовуються з коефіцієнтом 0,38, крім
Білгород-Дністровського порту, каналу
Прорва, підхідного каналу порту заводу
"Азовсталь".

Пунктом 1 наказу Міністерства
транспорту України "Про забезпечення
лоцманського проведення і регулювання
руху суден у територіальних,
внутрішніх водах та на внутрішніх
водних шляхах України" № 312 від 15.04.2004
року покладено на Державне
підприємство "Дельта-лоцман" з 00 год. 00
хв. 01.05.2004 року функції з забезпечення
лоцманського проведення та
регулювання руху суден на судноплавних
шляхах у територіальних водах, на
фарватерах, каналах, на акваторіях,
підхідних каналах, внутрішніх і
зовнішніх рейдах портів та терміналів
усіх форм власності за рахунок зборів
за послуги лоцманських служб і постів
(служб) регулювання руху суден.

Відповідно до паспорту
Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу
Бузько-Дніпровсько-лиманський канал
слугує для підходу до Очаківського
портопункту, Очаківського морського
рибного порту, Дніпро-Бузького порту,
порту Ніка-Тера, спеціалізованому
порту Октябрьськ, Миколаївському
річковому і морським торговельним
портам, терміналу НІБУЛОН,
Херсонському морському та річковому
портам. Траса каналу проходить по
Дніпро-Бузькому лиману та річці
Південний Буг. Характерною рисою цього
є його мілководність.

Зі змісту пункту 3.1.18 Правил плавання
вбачається, що на колінах
Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу
є ділянки, на яких зони забровкового
плавання взагалі відсутні, окрім того,
зони забровкового плавання на різних
колінах каналу знаходяться то справа,
то зліва.

Згідно пункту 3.1.19 Правил плавання на
ділянках каналу, де зони забровкового
плавання відсутні, судна зобов'язані
рухатись каналом.

Судами встановлено, що судна
відповідача при здійсненні ними
перевезень до/від портів Херсонського
регіону, не зважаючи на осадку цих
суден, за будь-яких яких умов рухались
каналом.

За проходження каналом відповідно до
пункту 18 Положення про портові збори
нараховується канальний збір.

При цьому, нарахування канального
збору не ставиться в залежність від
того, чи йшло судно каналом весь час, чи
частково, чи пересікало його один або
кілька разів. Канальний збір
нараховується з 1 куб м. об'єму судна за
визначеними ставками.

Заперечення скаржника про те, що його
судна не відносяться до групи А судами
попередніх інстанцій відхилено з
огляду на те, що відповідач є
підприємством, яке здійснює
діяльність, спрямовану на виготовлення
та реалізацію продукції вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність. Зазначене підприємство
спеціалізується на продажі зернової
продукції. Відповідно до пункту 2
статті 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Таким чином, відповідач здійснює
комерційну господарську діяльність
(господарська діяльність з метою
одержання прибутку).

Відповідно до пункту 1 Положення про
портові збори до групи А віднесено
вантажні судна, що заходять у порти для
виконання вантажних операцій, та
плавучі споруди.

Судами встановлено, що відповідачем
здійснювались перевезення зернових
культур, закуплених у третіх осіб, у
зв'язку з чим суди дійшли правомірного
висновку про те, що суднами відповідача
здійснювались вантажно-комерційні
рейси, а тому такі судна відносяться до
групи А, а не до окремих об'єктів групи
В.

Відповідачем не надано доказів того, що
зазначені обсяги зернових культур було
перевезено ним для власного споживання
та не надано доказів що його буксири
здійснювали рейси не пов'язані зі
здійсненням комерційної діяльності
підприємства відповідача.

Крім того, відповідно до статті 138
Податкового кодексу України до складу
витрат, що враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку, входять
витрати на збут, які включають витрати,
пов'язані з реалізацією товарів,
виконанням робіт, наданням послуг: у
тому числі і витрати на
транспортування готової продукції
(товарів) між складами підрозділів
підприємства.

Зазначена норма Податкового кодексу
надає підстави вважати, що
транспортування готової продукції
(товарів) між складами підрозділів
відповідача є одною із складових
господарської діяльності зазначеного
підприємства з метою реалізації
продукції (з метою отримання прибутку)
та зазначене переміщення не можна
вважати некомерційною діяльністю.

Будь-яких інших доказів, які б
спростовували вищенаведене, матеріали
справи не містять та їх, всупереч
вимогам статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
скаржником суду не надано.

Посилання скаржника на пункт 20
Положення про портові збори, згідно з
яким судна груп В, Д та Е, а також судна
групи Г (крім барж), що проходять
каналом Прорва, звільняються від
сплати канального збору судами
досліджені та спростовані, оскільки
позивачем нарахований відповідачу
канальний збір за проходження саме
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом,
а не каналом Прорва, а відтак стягнення
канального збору у сумі 190495,79 грн. суди
правомірно визнали обґрунтованим.

Щодо задоволення позовних вимог про
стягнення боргу за послуги служби
регулювання руху суден суди виходили
із того, що відповідно до статті 115
Кодексу торговельного мореплавства
України із суден, що користуються
послугами служби регулювання руху
суден, справляється збір, порядок
справляння і розмір якого
встановлюються центральним органом
виконавчої влади в галузі транспорту
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади з питань економічної
політики.

Відповідно до пункту 4.1 Типового
положення про службу регулювання руху
суден, затвердженого наказом
Міністерства транспорту України від
28.05.2011 року №340, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.06.2001
року за №545/, СРРС створюються для
надання послуг з регулювання руху
суден, які перебувають у зоні дії СРРС,
з метою забезпечення безпеки
мореплавства, ефективності
судноплавства, охорони людського життя
на морі, запобігання забрудненню
довкілля з суден.

Пунктом 3.6 цього Положення передбачено,
що утримання СРРС здійснюється за
рахунок коштів від збору за послуги
СРРС.

Згідно пункту 1 наказу Міністерства
транспорту України від 15.04.2004 року № 312
"Про забезпечення лоцманського
проведення і регулювання руху суден у
територіальних, внутрішніх водах та на
внутрішніх водних шляхах України" саме
на державне підприємство
"Дельта-лоцман" покладено з 00 год. 00 хв.
01.05.2004 функції з забезпечення
лоцманського проведення та
регулювання руху суден на судноплавних
шляхах у територіальних водах, на
фарватерах, каналах, на акваторіях,
підхідних каналах, внутрішніх і
зовнішніх рейдах портів та терміналів
усіх форм власності за рахунок зборів
за послуги лоцманських служб і постів
(служб) регулювання руху суден.

Згідно пункту 2.2.2 Правил плавання у
районі дії Правил рух суден цілодобово
регулюється службою регулювання руху
суден ДП "Дельта-Лоцман", до складу якої
входять: ЦРРС "Руська Коса", ПРРС
"Іллічівськ", "Одеса", "Южний", "Очаків" та
"Широка Балка". Рух суден у зоні дії
ЦРРС/ПРРС, вхід до зони дії, постановка
на якір, зняття з якоря, відхід від
причалу виконуються суднами тільки з
дозволу відповідного ЦРРС/ПРРС. Дозвіл
повинен бути отриманий не менш ніж за 30
хв. до початку зазначеної дії. Дозвіл
анулюється і повинен бути одержаний
знову, якщо судно не почне зазначені
дії протягом 30 хв.

Пунктом 2.3.1 Правил плавання
встановлено, що кожне судно за 30 хв. до
входу в район дії Правил повинно
встановити радіозв'язок з відповідним
ЦРРС/ПРРС (канали зв'язку і позивні ПРРС
та МЛС зазначені в додатку 2, канали
зв'язку з портами, портпунктами, ІДПН - у
додатку 3). Судна осадкою до 4,0 м,
капітани яких мають право на плавання
без лоцмана, які прямують до БДЛК по
РШ-59 та РШ-2, повинні завчасно
встановити радіозв'язок з ПРРС "Очаків"
та повідомити прізвище капітана.

Пунктом 1.3 Правил плавання визначено,
що послуги СРРС це інформаційні
послуги, навігаційна допомога
(радіолокаційне проведення),
радіолокаційний контроль за рухом та
стоянкою суден на якорі, організація
руху та регулювання руху суден.

Відповідно до пунктів 2.2.8, 2.2.3 Правил
плавання ЦРРС/ПРРС надають суднам такі
послуги: інформаційне обслуговування,
надання навігаційної допомоги
(радіолокаційне проведення),
регулювання руху суден. ЦРРС/ПРРС
зобов'язані надавати суднам
інформацію, рекомендації, вказівки
щодо безпеки судноплавства та
регулювання руху суден. Для кораблів і
суден Військово-Морських Сил Збройних
Сил України послуги ЦРРС/ПРРС у
північно-західній частині Чорного
моря, Бузько-Дніпровсько-лиманському
та Херсонському морському каналах
надаються безкоштовно. Усі судна, які
проходять через зони дії ЦРРС/ПРРС,
зобов'язані отримувати інформацію,
виконувати рекомендації та вказівки
ЦРРС/ПРРС.

У відповідності до пунктів 2.4.1, 2.4.2
Правил плавання ЦРРС/ПРРС здійснюють
такі види обслуговування:

а) радіолокаційний контроль за
безпекою судноплавства, а також за
місцезнаходженням суден на якірних
місцях в очікуванні транзитного
проходу або проведення
перевантажувальних операцій;

б) регулювання руху суден;

в) радіолокаційне проведення суден
(надання навігаційної допомоги);

г) надання допомоги суднам під час
аварійно-рятувальних операцій;

ґ) інформування про рух суден, стан
засобів навігаційного облаштування,
гідрометеорологічні умови та інші
фактори, що впливають на безпеку
судноплавства;

д) надання суднам та стороннім
організаціям навігаційної та
комерційної інформації.
Радіолокаційний контроль за рухом
суден та стоянкою суден на якорі
здійснюється постійно.

У пункті 3.2 Правил плавання визначена
організація руху суден на БДЛК і ХМК у
зоні дії РС РРС Дніпро-Бузького
регіону.

Так, відповідно до пунктів 3.2.1, 3.2.7
Правил плавання регіональна служба
регулювання руху суден Дніпро-Бузького
регіону ДП "Дельта-лоцман" організовує
суднопотік у зоні своєї дії шляхом
завчасного планування руху суден.
Кожне судно, яке прямує до БДЛК і/або
ХМК, повинно одержати дозвіл на
плавання в зоні дії РС РРС. Зона дії РС
РРС поділяється на сектори, які
закріплені за ЦРРС "Руська Коса", ПРРС
"Очаків" і "Широка Балка", що входять до
її складу. Судна, що постійно
здійснюють плавання в межах зони дії РС
РРС (буксири місцевого базування, судна
портового флоту портів регіону, судна
днопоглиблювальних караванів, що
ведуть роботи в зоні дії РС РРС та ін.),
подають заявку на рух не менш, ніж за 30
хвилин до передбачуваного часу початку
руху на робочому каналі радіозв'язку
ЦРРС/ПРРС, у зоні дії якого вони
перебувають.

Згідно пункту 2.4.7 Правил плавання
радіообмін ЦРРС/ПРРС із суднами, а
також поточні навігаційні обставини
документально фіксуються.

Суди дійшли правомірного висновку, що
регулювання руху суден здійснюється з
метою забезпечення безпеки
судноплавства, під якою розуміється
збереження людського здоров'я і життя,
довкілля та майна на морі й на
внутрішніх водних шляхах; відсутність
неприпустимого ризику, пов'язаного з
загибеллю або травмуванням людей,
заподіянням шкоди довкіллю або
матеріальних збитків. Отже,
проходження судном в зоні дії Правил
плавання є неможливим без користування
послугами служби регулювання руху
суден.

Надання позивачем послуг служб
регулювання руху суден
підтверджується квитанціями СРРС,
виписками та копіями з вахтового
журналу, записами радіолокаційного
контролю за рухом суден відповідача
Автоматизованої інформаційної
обчислювальної системи підтримки
регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", виписками з
радіопереговорів між ЦРРС та
капітанами суден, з яких вбачається, що
судна відповідача користувались
послугами СРРС.

Із аналізу пунктів 2.3.1 та 3.2.7 Правил
плавання суди встановили, що вихід
капітана судна на зв'язок з відповідним
ЦРРС/ПРРС вважається поданням заявки
на рух судна та є доказом того, що судно
користується послугами СРРС.

Також судами встановлено, що на
виконання вимог пункту 2.4.7 Правил
плавання позивачем на підтвердження
обставин того, що судна відповідача
рухались саме каналом, до матеріалів
справи надані відтворення записів
радіолокаційного контролю за рухом
суден відповідача Автоматизованої
інформаційної обчислювальної системи
підтримки регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор" з яких видно
траєкторію руху суден.

На підставі цих даних, походження яких,
не є сумнівним, факти надання позивачем
відповідачу послуг служби регулювання
руху суден судами попередніх інстанцій
визнані доведеними.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи
до уваги наявні в матеріалах справи
документи, в т.ч. записи
радіолокаційного контролю за рухом
суден відповідача Автоматизованої
інформаційної обчислювальної системи
підтримки регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", місцевий та
апеляційний суд дійшли правомірного
висновку про те, що судна відповідача,
здійснюючи рух по
Бузько-Дніпровсько-лиманському каналу,
дійсно користувались послугами СРРС,
які надавались позивачем та за умовами
законодавства вказані послуги мають
бути оплачені за встановленими
ставками.

За таких обставин, колегія суддів
цілком погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
ТОВ на користь ДП 90039,18 грн. боргу за
надані послуги служби регулювання руху
суден.

Також суди попередніх інстанцій
відхилили доводи скаржника щодо
недоведеності позивачем наявності
підстав для покладення на відповідача
обов'язку сплачувати канальний збір та
послуги СРРС з огляду на те, що судна
відповідача здійснювали проходження
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом
під час здійснення комерційних рейсів,
а відтак відповідач зобов'язаний
сплатити канальний збір. При цьому
обов'язок сплати канальних зборів не
регулюється договірними відносинами і
не ставиться в залежність від їх
існування.

Портові збори є обов'язковими
цільовими платежами, встановленими
законодавством і обов'язок з їх оплати
відповідно до статті 174 Господарського
кодексу України, статей 1, 3, 84 Кодексу
торговельного мореплавства України
виникає безпосередньо із закону або
іншого нормативно-правового акта, що
регулює діяльність з торгового
мореплавства на підставі фактів
проходження судном каналом.

Що ж стосується послуг СРРС, то вони
надаються з єдиною метою - забезпечення
безпеки судноплавства, під якою
розуміється збереження людського
здоров'я і життя, довкілля та майна на
морі й на внутрішніх водних шляхах;
відсутність неприпустимого ризику,
пов'язаного із загибеллю або
травмуванням людей, заподіянням шкоди
довкіллю або матеріальних збитків.
Відтак, для сплати канального збору та
послуг СРРС, обов'язковість сплати яких
встановлена вищеназваними
нормативними актами та не потрібує
укладення окремих договорів, а
достатньо підтвердженого
документально факту проходження
судами відповідача каналу та
користування послугами служби СРРС, що
й було правомірно встановлено судами
попередніх інстанцій в ході розгляду
справи по суті.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, внаслідок чого суди
правомірно стягнули з відповідача на
користь позивача 1689,59 грн. - 3% річних та
здійснений останнім розрахунок 3%
річних перевірений як місцевим, так і
апеляційним судом та є правильним та
вірним, а крім того не спростований
відповідачем відповідним розрахунком
ані в цілому, ані за його складовими.

Таким чином, матеріали справи свідчать,
що господарські суди попередніх
інстанцій в порядку статті 43, 101
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянули в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності;
дослідили, встановили та надали
юридичну оцінку наданим сторонами
доказам та дійшли обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог.

Посилання заявника на те, що справляння
портових зборів позивачем є порушенням
Бюджетного кодексу України касаційна
інстанція не приймає до уваги, оскільки
бюджетним збором згідно пункту 6.2
статті 6 Податкового кодексу України є
обов'язковий платіж до відповідного
бюджету. Згідно статей 9, 10 Податкового
кодексу України встановлені Переліки
загальнодержавних та місцевих зборів
та установлення інших, не передбачених
цим Кодексом, не допускається. В той
час, як портові збори передбачені
статтею 84 Кодексу торговельного
мореплавства України та не входять у
перелік, передбачений статтями 9, 10
Податкового кодексу України.

Решта заперечень заявника
досліджувались судами попередніх
інстанцій, не знайшли свого
підтвердження, суперечать матеріалам
справи та зводяться до переоцінки
доказів, що відповідно статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України не входить до компетенції
касаційної інстанції, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
рішення та постанови у даній справі
колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119,
статтею 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 27.01.2014 року
та постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014 року у
справі № 915/219/13-г господарського суду
Миколаївської області залишити без
змін.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

С у д д і
Н. Волковицька

Л. Рогач