ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2014 р.
Справа № 914/2131/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали справи за позовом
заступника Львівського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України в інтересах держави в особі

позивача 1: Державного концерну
«Укроборонпром», м. Київ;

позивача 2: Державного підприємства
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут», м. Львів;

до відповідача 1: Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, м. Львів;

до відповідача 2: Приватного
підприємства «Нива-В.Ш.» в особі філії 14
приватного підприємства «Нива-В.Ш.», м.
Львів;

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача 1: ОСОБА_1, м. Львів;

про: визнання недійсними прилюдних
торгів

У судовому засіданні взяли участь
представники:

прокуратури - Марушій О.А. - прокурор
Львівської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері;

позивача 1 - не з'явився;

позивача 2 - не з'явився;

відповідача 1 - не з'явився;

відповідача 2 - не з'явився;

третьої особи - ОСОБА_3 - адвокат.

Обставини розгляду справи.
Ухвалою суду від 19.06.2014 року прийнято до
розгляду позовну заяву та порушено
провадження у справі за позовом
заступника Львівського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України в інтересах держави в особі
Державного концерну «Укроборонпром»,
Державного підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Приватного підприємства
«Нива-В.Ш.» в особі філії 14 приватного
підприємства «Нива-В.Ш.» про визнання
недійсними прилюдних торгів. Розгляд
справи призначено на 08.07.2014 року.

У судовому засіданні 08.07.2014 року суд
приступив до розгляду справи по суті.
Представником прокуратури на
виконання вимог ухвали суду подано
Витяги з ЄДРПОУ на сторін та третю
особу. Представник позивача 2 позов
підтримав, подав заяву про долучення до
матеріалів справи довідки з ЄДРПОУ.
Представник відповідача 1 подав
письмові заперечення по справі.
Представник третьої особи проти
позовних вимог заперечив, подав відзив
на позовну заяву. Позивач 1 та
відповідач 2 яки представників у судове
засідання не забезпечили. Розгляд
справи відкладено на 15.07.2014 року.

У судовому засіданні 15.07.2014 року
представником прокуратури подано
матеріали судової практики вирішення
аналогічних спорів. Представник
позивача 2 подав клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи. Представник позивача 1 подав
письмові пояснення. Судом відкладено
розгляд справи на 22.07.2014 року.

У судовому засіданні 22.07.2014 року з метою
забезпечення сторонам можливості
подати додаткові докази по справі
судом оголошено перерву в судовому
засіданні до 24.07.2014 року.

У судовому засіданні 24.07.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Представникам сторін і третьої особи,
що брали участь у судовому засіданні,
роз'яснено зміст ст. ст. 20, 22, 27
Господарського процесуального кодексу
України щодо їхніх прав та обов'язків,
зокрема про право заявляти відводи
судді.

Суть спору. Спір між сторонами виник
внаслідок порушення відповідачами
процедури прилюдних торгів з
реалізації державного нерухомого
майна. Заступник Львівського прокурора
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону в
інтересах держави в особі Державного
концерну «Укроборонпром» (надалі по
тексту рішення - позивач 1), Державного
підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» (надалі по тексту рішення -
позивач 2) звернувся з позовом до
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області (надалі по тексту
рішення - відповідач 1) та приватного
підприємства «Нива-В.Ш.» в особі філії 14
приватного підприємства «Нива-В.Ш.»
(надалі по тексту рішення - відповідач
2), третя особа на стороні відповідача 1
ОСОБА_1 про визнання недійсними
прилюдних торгів з реалізації майна
Державного підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» - приміщення їдальні-бару
загальною площею 1008,00 кв. м, що
знаходиться за адресою м. Львів вул.
Наукова, 7, що були проведені 26 травня 2014
року приватного підприємства
«Нива-В.Ш.» в особі філії 14 приватного
підприємства «Нива-В.Ш.».

Позовні вимоги обґрунтовуються
недодержанням відповідачами процедури
проведення прилюдних торгів, що
відбулися 26.05.2014 року, а саме
порушенням п. 7.3 Тимчасового положення
про порядок проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства Юстиції України
27.10.1999 року №68/5, та ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України, що дає підстави для
визнання таких торгів недійсними та
застосувати наслідки недійсності
правочину.

Відповідач 1 та третя особа подали
відзиви на позовну заяву в яких просять
залишити позовну заяву без задоволення
з мотивів, наведених у відзивах.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 24 березня 2014 року
проводилися прилюдні торги з
реалізації арештованого нерухомого
майна з початковою (стартовою) ціною
лоту - 5 806 000 грн. Однак вказані торги не
відбулися у зв'язку із відсутністю
купівельного попиту, про зазначено у
повідомленні відповідача 2 від 24.03.2014
року № 183н.

25.04.2014 року відповідачем 2 були
проведені наступні торги з реалізації
вказаного майна із початковою
(стартовою) ціною лоту - 4 354 500 грн.
Повторні торги також були визнані
такими, що не відбулися у зв'язку із
відсутністю зареєстрованих учасників
на прилюдних торгах.

У зв'язку з цим відповідач 1 провів
повторну уцінку арештованого
нерухомого майна позивача 2,
встановивши початкову (стартову) ціною
лоту - 2 903 000 грн.

26 травня 2014 року відбулося відчуження
нерухомого майна, а саме приміщення
їдальні-бару загальною площею 1008,00 кв.м,
що знаходиться за адресою м. Львів вул.
Наукова, 7 за процедурою реалізації
арештованого нерухомого майна на
виконання зведеного виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчих документів про стягнення з
Державного підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» заборгованості по
заробітній платі.

Вказані прилюдні торги були проведені
приватним підприємством «Нива-В.Ш.» в
особі філії 14 приватного підприємства
«Нива-В.Ш.» за відповідною заявкою
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області на виконання
договору №1414183 про надання послуг по
організації і проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна від 07 березня 2014 року.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме листа відповідача 2 вих. №183Б3 від 12
травня 2014 року початкова, (стартова)
ціна лоту становить 2 903 000,00 грн.

За результатами оскаржуваних у даній
справі торгів, відповідачем 2 складено
протокол № 1414183-1 проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, за яким переможцем
торгів визнано ОСОБА_1, який
запропонував найвищу ціну за лот на
рівні 2 932 030,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1
сплатив повну вартість за придбане на
оскаржуваних прилюдних торгах майно
вчасно, що підтверджується
відповідними банківськими документами
(платіжними дорученнями 3 1 та № 2 від
28.05.2014 року).

Дані факти матеріалами справи
підтверджуються, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не підлягають до задоволення
повністю з огляду на наступне.

Однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків відповідно до п. 1 ч. 2
ст. 11 Цивільного кодексу України,
зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Як встановлено судом, прокурором та
позивачами оспорюється вчинення
відповідачами дій по проведенню 26.05.2014
року прилюдних торгів, оскільки, на їх
переконання, вони суперечать, п. 7.3
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства Юстиції України 27.10.1999
року №68/5 (якщо прилюдні торги не
відбулися двічі, то майно знімається з
торгів, про що спеціалізована
організація в триденний термін
повідомляє державного виконавця). А
недодержання сторонами в момент
вчинення правочину вимог, що
встановлені ст. 203 Цивільного кодексу
України, а саме - зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам, вказує на
недійсність такого правочину, що в свою
чергу відповідно до ст. 216 Цивільного
кодексу України не створює для сторін
недійсного правочину юридичних
наслідків.

Однак, системно проаналізувавши
нормативні положення Цивільного
кодексу України та Закону України «Про
виконавче провадження», з вказаною
позицією суд не погоджується та
зазначає наступне.

Правовідносини по реалізації
арештованого майна регулюються
Законом України «Про виконавче
провадження», Інструкцією про порядок
проведення виконавчих дій та
Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України
«Про виконавче провадження»
реалізація арештованого майна, крім
майна, вилученого з обігу згідно із
законом, та майна, зазначеного в
частині восьмій статті 57 цього Закону,
здійснюється шляхом його продажу на
прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах. Нерухоме майно,
транспортні засоби, повітряні, морські
та річкові судна реалізуються виключно
на прилюдних торгах (аукціонах).

Не реалізоване на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах
протягом двох місяців майно підлягає
уцінці державним виконавцем, що
проводиться в десятиденний строк з дня
визнання прилюдних торгів чи аукціону
такими, що не відбулися, або закінчення
двомісячного строку реалізації майна
на комісійних умовах. Майно може бути
уцінене не більш як на 30 відсотків. У
разі нереалізації майна в місячний
строк з дня проведення уцінки воно
повторно уцінюється в такому самому
порядку, але не більш як на 50 відсотків
початкової вартості майна. У разі якщо
в місячний строк з дня проведення
повторної уцінки майно не реалізовано
на прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах, державний
виконавець повідомляє про це стягувачу
і пропонує йому вирішити питання про
залишення за собою нереалізованого
майна, крім майна, конфіскованого за
рішенням суду (ч. ч. 5, 6 ст. 62 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Виходячи з аналізу правової природи
процедури реалізації майна на
прилюдних торгах, яка полягає в продажі
майна, тобто в забезпеченні переходу
права власності на майно боржника, на
яке звернено стягнення, до покупця -
учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а відтак є правочином.

Відповідно до положень вказаних
правових норм державний виконавець
здійснює лише підготовчі дії з метою
проведення прилюдних торгів, а самі
прилюдні торги з реалізації нерухомого
майна організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною виконавчою службою
укладається відповідний договір (п. 5.11
Інструкції від 15 грудня 1999 року № 74/5).

Інструкція про проведення виконавчих
дій від 15.12.1999 року №74/5 передбачає, що
питання оцінки арештованого майна
відноситься до сфери дії державного
виконавця, який здійснює виконавче
провадження щодо звернення стягнення
на майно (п. 5.12.5).

Згідно з п.3.3, 3.11 Тимчасового положення
про порядок проведення прилюдних
торгів прилюдні торги повинні бути
проведені в двомісячний строк з дня
одержання спеціалізованою
організацією заявки державного
виконавця на їх проведення.

Спеціалізована організація письмово
повідомляє державного виконавця,
стягувача та боржника про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна.

Правила проведення прилюдних торгів
визначені Тимчасовим положенням. Так
прилюдні торги є спеціальною
процедурою продажу майна, за
результатами якої власником майна стає
покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну (п.2.2
Тимчасового положення), та передбачені
певні правила проведення цих торгів, а
саме: по-перше, правила, які визначають
процедуру підготовки, проведення
торгів (опублікування інформаційного
повідомлення певного змісту про
реалізацію нерухомого майна;
направлення письмового повідомлення
державному виконавцю, стягувачу та
боржнику про дату, час, місце
проведення прилюдних торгів, а також
стартову ціну реалізації майна) (розділ
3); по-друге, правила, які регулюють сам
порядок проведення торгів (розділ 4) і,
по-третє, ті правила, які стосуються
оформлення кінцевих результатів
торгів (розділ 6).

Разом із тим слід зазначити, що
виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставами
недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів.

Що стосується порушень, допущених
державним виконавцем при здійсненні
своїх повноважень, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження», до призначення прилюдних
торгів, у тому числі щодо відкриття
виконавчого провадження, накладення
арешту на майно, визначення вартості чи
оцінки майна тощо, то такі дії
(бездіяльність) державного виконавця
підлягають оскарженню в порядку,
передбаченому цим Законом.

Отже, дії державного виконавця у
виконавчому провадженні, які не
стосуються правил проведення
прилюдних торгів, мають самостійний
спосіб оскарження й не можуть бути
підставою для визнання прилюдних
торгів недійсними. Вказана позиція
наведена в постанові Верховного Суду
України від 24 жовтня 2012 року №6-116цс12.

Спеціалізованою організацією було
дотримано вимоги п. п. 3.3, 3.11 Тимчасового
положення про проведення прилюдних
торгів, оскільки торги були призначені
у межах двомісячного строку з дня
отримання нею заявки державного
виконавця на їх проведення, а саме
заявка отримана та договір про надання
послуг по організації та проведенню
торгів укладений 7 березня 2014 року, а
перші торги призначені на 24 березня 2014
року. У зв'язку з тим, що перші торги не
відбулися через неявку покупців, торги
двічі були перенесені на інші дати, що
дозволяється п.4.6 Тимчасового
положення про проведення прилюдних
торгів.

Як підтверджується матеріалами справи,
боржника було належним чином
повідомлено про дату, час, місце
проведення торгів, а також про стартову
ціну реалізації майна, а саме йому були
рекомендованим листом направлені
письмові повідомлення щодо
зазначеного, як це передбачає
Тимчасове положення.

Посилання прокурора та позивачів на п.
7.3 Тимчасового положення про
проведення прилюдних торгів, а саме на
неправомірність проведення третіх
торгів, не можуть братися до уваги
судом та сприймаються критично з
огляду на ст. 62 Закону України «Про
виконавче провадження», відповідно до
якої не реалізоване на прилюдних
торгах, аукціонах або на комісійних
умовах протягом двох місяців майно
підлягає уцінці державним виконавцем,
що проводиться в десятиденний строк з
дня визнання прилюдних торгів чи
аукціону такими, що не відбулися, або
закінчення двомісячного строку
реалізації майна на комісійних мовах.

Інших порушень, які б вплинули на
результати торгів, у позовній заяві не
зазначено.

Крім того, посилання виключно на п. 7.3
Тимчасового положення, як на підставу
визнання прилюдних торгів недійсними,
є помилковим, оскільки треті прилюдні
торги по суті є торгами, проведеними
після повторної уцінки майна, а
відповідно є такими, що відбулися,
оскільки майно на них було реалізовано.

Вказана позиція викладена в ухвалі
Вищого Спеціалізованого України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 травня 2014 року у справі
№6-3495св14.

З матеріалів справи також вбачається,
що позивачі (чи прокурор), будучи
належним чином повідомлені про
призначення оскаржуваних прилюдних
торгів та початкову (стартову) ціну
лоту на оскаржуваних торгах не
оскаржували ні оцінку, ні дії
(бездіяльність) державного виконавця
щодо призначення оскаржуваних торгів.

Згідно з п. 5 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996
року, судам необхідно виходити з того,
що нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно з п. 3 вказаної постанови пленуму
Верховного Суду України суд може на
підставі ст. 144 Конституції визнати
такими, що не відповідають Конституції
чи законам України, рішення органів
місцевого самоврядування, а на
підставі ст. 124 Конституції - акти
органів державної виконавчої влади:
міністерств, відомств, місцевих
державних адміністрацій тощо.
Звернення до Конституційного Суду
України в такому разі не вимагається.

Беручи до уваги зазначені вище норми
законів та роз'яснення Верховного Суду
України, суд покладається в повному
обсязі на них та, вирішуючи даний спір,
не керується Тимчасовим положенням про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5, яке в частині,
наведеній прокурором у позові,
суперечить вказаним законам, оскільки
по іншому регулює питання проведення
прилюдних торгів та уцінки вартості
майна.

Суд не вбачає підстав для задоволення
позову, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що оскаржувані прилюдні
торги проведені з чітким та неухильним
дотриманням вимог Закону України «Про
виконавче провадження», а також
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, в частині, що не суперечить
нормам вказаного закону. Такий
висновок повністю відповідає правовій
позиції Верховного Суду України, яка
наведена в постанові від 23 квітня 2014
року у справі №6-26цс14.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України право
на звернення до господарського суду
згідно із встановленою підвідомчістю
господарських справ мають
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності з метою захисту своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених заходів,
спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також обставини,
які мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

За таких обставин закон зобов'язує
позивача при зверненні до
господарського суду довести наявність
свого права і факт його порушення або
оспорювання з боку зобов'язаної особи -
відповідача.

Прокурором не доведено суду належними
та допустимими доказами, яким чином та
які саме права і законні інтереси
позивачів порушено відповідачами в
процесі проведення оскаржуваних
прилюдних торгів.

Звертаючись із позовною заявою,
прокурор просив вжити заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
заборони ОСОБА_1 на реєстрацію права
власності на нерухоме майно, що
знаходиться за адресою м. Львів, вул.
Наукова, 7.

Суд звертає увагу, що особа, яка подала
заяву про забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову (абз. 2 п.
1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України 26.12.2011 року
N 16 «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову»).

Як зазначено в абз. 2, 3 п. 3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України 26.12.2011 року N 16 «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову», достатньо
обґрунтованим для забезпечення позову
є підтверджена доказами наявність
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного виду
забезпечення позову. Про такі
обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Суд зобов'язував прокурора подати
належним чином обгрунтоване та
підтверджене клопотання про вжиття
заходів до забезпечення позову, однак,
такі вимоги не виконано. Відтак, суд
вважає заявлене клопотання не
обгрунтованим і таким, що не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Згідно з вказівками Пленуму Вищого
господарського суду України,
наведеними у п. 4.6 постанови від 21
лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України», приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повної або часткової відмови в позові
стягує судовий збір з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Враховуючи наведені положення та
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивачів
порівну.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 66, 67, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

У задоволенні клопотання про вжиття
заходів до забезпечення позову,
заявленого у прохальній частині
позовної заяви, шляхом накладення
заборони ОСОБА_1 на реєстрацію права
власності на нерухоме майно, що
знаходиться за адресою м. Львів, вул.
Наукова, 7 відмовити повністю.

Стягнути з Державного концерну
«Укроборонпром» (04119, місто Київ,
Шевченківський район, вул.
Дегтярівська, буд. 36, ) в
дохід державного бюджету 609 грн.
судового збору.

Стягнути з Державного підприємства
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» (79060, місто
Львів, Франківський район, вул. Наукова,
будинок 7, ) в дохід
державного бюджету 609 грн. судового
збору.

Накази видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та
підписане 28.07.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.