ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2014 р.Справа № 916/1106/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Бєляновського В.В.,

Суддів: Мишкіної М.А.,

Будішевської Л.О.

при секретарі - Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників:

Від прокурора: Пашаєв Г.В.

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Григоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Техінформресурс»

на рішення господарського суду
Одеської області

від 26 травня 2014 року

у справі № 916/1106/14

за позовом: прокурора Ширяївського
району Одеської області в інтересах
держави в особі Ширяївської селищної
ради Одеської області

до відповідача: Приватного
підприємства «Техінформресурс»

про розірвання договору оренди та
зобов'язання звільнити нежитлову
будівлю

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року прокурор
Ширяївського району Одеської області в
інтересах держави в особі Ширяївської
селищної ради Одеської області
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовом до
приватного підприємства
«Техінформресурс» про розірвання
договору оренди нерухомого майна -
нежитлової двоповерхової будівлі,
загальною площею 527,7 кв.м., розташованої
в смт. Ширяєве, Ширяївського району
Одеської області, вул. Коробченка, 5,
укладеного 26.04.2013 року між сторонами, та
зобов'язання відповідача звільнити
зазначену нежитлову двоповерхову
будівлю, яка надавалася відповідачу в
оренду на підставі цього договору.

Прокурор, посилаючись на положення ст.
610, ч. 1 ст. 629, ч. 2 ст. 651 ЦК України
обґрунтовував позовні вимоги
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором оренди від
26.04.2013р. щодо своєчасної сплати
орендної плати з квітня 2013р.,
страхування об'єкта оренди на повну
вартість об'єкта оренди на користь
орендодавця та надання копій договорів
страхування орендодавцеві,
забезпечення реалізації конкурсної
пропозиції, обраної згідно із
протоколом № 1 засідання комісії по
оренді комунального майна
територіальної громади смт. Ширяєве та
сіл Одаї, Йосипівка, Подільці від
18.12.2012р.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 26.05.2014 року (суддя -
Цісельський О.В.) позов задоволено
повністю з мотивів обґрунтованості та
доведеності позовних вимог.

Рішення суду обґрунтовано тим, що
відповідачем систематично порушуються
умови договору оренди в частині
здійснення орендних платежів протягом
квітня - жовтня 2013р., січня - лютого 2014р.,
у зв'язку з чим суд дійшов висновку про
розірвання спірного договору оренди та
відповідно зобов'язання відповідача
звільнити займану нежитлову
двоповерхову будівлю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПП
«Техінформресурс» звернулося до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати повністю та
постановити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог прокурора
відмовити повністю. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги відповідач
вказує те, що прокурор не мав права
подавати позов в інтересах органу
місцевого самоврядування;
відповідачем було порушено досудовий
порядок розгляду спору (ст. 11 ГПК
України); рішення суду прийнято без
достатніх підстав і при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи; відповідач не має
заборгованості перед позивачем по
орендній платі, що підтверджується
відповідними платіжними документами
про сплату орендної плати позивачу;
справу розглянуто судом за відсутністю
відповідача, не повідомленого належним
чином про місце засідання суду, чим
порушені його процесуальні права,
передбачені ст. ст. 4-3, 22 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу
прокурор Ширяївського району Одеської
області просить її залишити без
розгляду, вважаючи оскаржуване рішення
місцевого суду законним та
обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції відхилено
заявлене представником відповідача в
судовому засіданні клопотання про
визнання явки представників сторін
обов'язковою, оскільки заявник не
обґрунтував причини для вчинення судом
таких дій.

Також судом визнано необґрунтованим та
відхилено заявлене представником
відповідача клопотання про
призначення у справі судово -
бухгалтерської експертизи, оскільки
заявник пропонує поставити перед
експертом суто правові питання,
вирішення котрих віднесено законом до
компетенції суду.

Також судом відхилено заявлене
представником відповідача клопотання
про залучення до матеріалів справи в
якості додаткових доказів копій однієї
сторінки акту про результати ревізії
селищного бюджету, листа ПП
«Техінформресурс», оскільки зазначені
документи не мають ніякого значення
для даної справи.

Водночас, судом апеляційної інстанції
задоволено заявлене представником
відповідача клопотання та з метою
забезпечення всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, відповідно до ст. 101 ГПК
України залучено до матеріалів справи
документи, додані скаржником до
апеляційної скарги, а також довідку ПП
«Техінформресурс», копію зведеного
кошторисного розрахунку вартості
будівництва та пояснювальної записки,
договір добровільного страхування
майна юридичних осіб МН-14 № 0041ОД-3 від
18.07.2014р. та акти прийняття першої і
другої черги об'єкту оренди.

Про день, час і місце розгляду
апеляційної скарги сторони та прокурор
були заздалегідь повідомлені належним
чином, проте позивач двічі не
скористався наданим законом правом на
участь свого представника в засіданні
суду. Нез'явлення представника
позивача в судове засідання не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги за наявними в справі
матеріалами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, вислухавши
пояснення прокурора та відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, рішенням Ширяївської селищної
ради Одеської області від 04.01.2013р.
№ 1048 "Про передачу в оренду будівлі
готелю, яка знаходиться по вул.
Коробченка, 5 в смт. Ширяєве"
затверджено рішення конкурсної
комісії від 18.12.2012р. протокол №1
засідання комісії по оренді
комунального майна, що належить до
спільної власності територіальної
громади смт. Ширяєве, сіл Подільці,
Йосипівка, та Одаї та визнано
переможцем конкурсу на право оренди
будівлі готелю, яка знаходиться по вул.
Коробченка, 5 в смт. Ширяєве ПП
«Техінформресурс», передано в оренду
будівлю готелю, яка знаходиться по вул.
Коробченка, 5 в смт. Ширяєве ПП
«Техінформресурс».

На підставі вказаного рішення, 26.04.2013
року між Ширяївською селищною радою
Ширяївського району Одеської області
(орендодавець) та приватним
підприємством «Техінформресурс»
(орендар) було укладено договір оренди
нерухомого майна - нежитлової
двоповерхової будівлі, загальною
площею 527,7 кв.м., розташованої за
адресою: Одеська область, смт. Ширяєве
Ширяївського району, вул. Коробченка, 5,
що перебуває у комунальній власності
територіальної громади смт. Ширяєве,
сіл Подільці, Йосипівка, та Одаї, для
використання в якості готелю, офісних
приміщень та у будь - яких інших цілях
згідно з чинним законодавством.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що
строк оренди становить 49 років,
починаючи з дня початку оренди - 22
квітня 2013 року до дня закінчення оренди
- 22 квітня 2062 року включно.

Згідно з умовами розділу 7 даного
договору, орендна плата у визначеному
розмірі сплачується орендарем на
банківський рахунок орендодавця
щомісячно протягом перших п'ятнадцяти
календарних днів після першого дня
місяця, за який сплачується орендна
плата.

Умовами п.п. 11.1.2, 11.1.5, 11.1.6 договору
передбачено, що орендар зобов'язаний
своєчасно сплачувати орендну плату;
застрахувати об'єкт у страховій
компанії на повну вартість об'єкта
оренди на свій вибір на користь
орендодавця на певний строк і протягом
усього строку оренди переукладати
договір страхування об'єкту оренди
таким чином, щоб на момент закінчення
дії попереднього договору страхування
об'єкту оренди набував сили наступний
договір страхування; надавати копії
договорів страхування орендодавцеві;
забезпечити реалізацію конкурсної
пропозиції, обраної згідно з
протоколом № 1 засідання комісії по
оренді комунального майна
територіальної громади смт. Ширяєве та
сіл Одаї, Йосипівка, Подільці від
18.12.2012р.

Пунктом 14.1. договору встановлено, що
сторони несуть відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за цим договором
згідно з чинним законодавством
України.

Згідно з п. 16.5 договору, цей договір
вступає в силу з моменту його
підписання, нотаріального посвідчення
та державної реєстрації.

26.04.2013 року цей договір посвідчено
державним нотаріусом Любашівської
державної нотаріальної контори
Одеської області та зареєстровано в
реєстрі за № 176.

Зазначене в даному договорі нерухоме
майно було фактично передано
орендареві від орендодавця у
користування, що підтверджується
наявним у справі листуванням між
сторонами та актами прийняття першої і
другої черги об'єкту оренди від 17.06.2013р.

Листом від 12.09.2013р. № 1045 позивач
повідомив відповідача про невиконання
умов договору оренди від 26.04.20136р., а
саме: несплату орендної плати взагалі
протягом квітня - серпня 2013 року, що
спричинило виникнення заборгованості
у розмірі 20 525,64 грн., виклав вимогу
терміново погасити вказану
заборгованість та попередив, що у разі
непогашення заборгованості договір
буде достроково розірвано.

Листом від 01.10.2013р. № 1113 позивач вдруге
повідомив відповідача про невиконання
умов договору оренди від 26.04.2013р., а
саме: несплату орендної плати взагалі
протягом шести місяців підряд, з квітня
по вересень 2013 року, що спричинило
виникнення заборгованості у розмірі
25491,64 грн., виклав вимогу в строк до
15.10.2013 року погасити вказану
заборгованість та попередив, що в
іншому випадку буде вимагати
дострокового розірвання договору
оренди.

Невиконання відповідачем зазначених
вимог стало підставою для звернення
прокурора до господарського суду з
даним позовом.

Отже, причиною спору в даній справі
стало питання про наявність або
відсутність підстав для дострокового
розірвання договору оренди від 26.04.2013р.
у зв'язку з не виконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо своєчасного
внесення орендної плати, страхування
орендованого майна і забезпечення
реалізації конкурсної пропозиції, а
також виселення останнього із займаної
будівлі, що орендувалася ним за цим
договором.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" встановлено, що цей Закон
регулює організаційні відносини,
пов'язані з передачею в оренду майна
державних підприємств, установ та
організацій, підприємств, заснованих
на майні, що належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у
комунальній власності (далі -
підприємства), їх структурних
підрозділів, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" відносини щодо оренди
державного майна, майна, що належить
Автономній Республіці Крим або
перебуває у комунальній власності,
регулюються договором оренди, цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Згідно з ст. 783 ЦК України наймодавець
має право вимагати розірвання договору
найму, якщо:

1) наймач користується річчю всупереч
договору або призначенню речі;

2) наймач без дозволу наймодавця
передав річ у користування іншій особі;

3) наймач своєю недбалою поведінкою
створює загрозу пошкодження речі;

4) наймач не приступив до проведення
капітального ремонту речі, якщо
обов'язок проведення капітального
ремонту був покладений на наймача.

Орендоване майно є комунальним, а тому
до спірних правовідносин оренди
комунального майна переважному
застосуванню перед статтею 783 ЦК
України підлягає ч.3 ст.26 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", як норма спеціального закону,
згідно якої підставою для дострокового
розірвання договору оренди за рішенням
суду може бути невиконання сторонами
своїх зобов'язань. При цьому, вказаною
диспозитивною нормою, на відміну від
ст. 783 ЦК України, не визначено
вичерпний перелік договірних
зобов'язань, порушення яких орендарем
тягне за собою розірвання договору
оренди державного майна.
Пріоритетність застосування судом
апеляційної інстанції ч. 3 ст. 26 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" підтверджується
також приписами ч. 2 ст. 9 ЦК України,
згідно з якою законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
майнових відносин у сфері
господарювання.

Таким чином, в силу приписів ч. 2 ст. 9 ЦК
України спеціальна норма ч. 3 ст. 26
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" як така, що
встановлює особливості регулювання
майнових (в даному випадку орендних)
відносин суб'єктів господарювання,
пов'язаних з достроковим розірванням
договору оренди державного та
комунального майна, підлягає
переважному застосуванню перед
нормами ст.ст. 782, 783 ЦК України, які
відповідно містять загальне
регулювання спірних правовідносин.

Наведеної правової позиції
дотримується також Верховний Суд
України при здійсненні перегляду
судових рішень господарських судів у
справах зі спорів про розірвання
договорів оренди державного та
комунального майна (постанова ВСУ від
08.05.2012 у справі №5021/966/2011).

З огляду на це, колегія суддів не
приймає до уваги посилання відповідача
в обґрунтування своїх заперечень на
порушення судом приписів ст. 783 ЦК
України.

Судом апеляційної інстанції з
достовірністю встановлено факт
систематичного порушення орендарем
обов'язку щодо своєчасного внесення
орендної плати.

Так, з доданих скаржником до
апеляційної скарги платіжних
документів вбачається, що за платіжним
дорученням № 1 від 07.10.2013р. ним було
сплачено орендну плату в сумі 10 000 грн.
за травень - червень 2013 року (тобто з
травня по вересень 2013 року включно
орендна плата не сплачувалась взагалі),
за платіжним дорученням № 2 від 07.11.2013р.
- орендну плату в сумі 9 000 грн. за липень
- серпень 2013 року, за платіжним
дорученням № 1 від 10.02.2014р. - орендну
плату в сумі 10 000 грн. за листопад -
грудень 2013 року і за платіжним
дорученням № 3 від 20.03.2014р. - орендну
плату в сумі 5 000 грн. за січень 2014 року.

Статтею 782 ЦК України передбачено
спеціальний спосіб розірвання
договору шляхом вчинення наймодавцем
односторонньої відмови від нього, якщо
наймач не вносить плату за
користування річчю протягом трьох
місяців підряд. Однак, визначена
статтею 782 ЦК України можливість
розірвати договір найму шляхом відмови
від договору в позасудовому порядку є
правом, а не обов'язком наймодавця.
Право наймодавця на відмову від
договору найму, передбачене частиною
першою статті 782 ЦК України, не є
перешкодою для звернення наймодавця
(орендодавця) до суду з вимогою
розірвати договір у разі несплати
наймачем (орендарем) платежів, якщо
вбачається істотне порушення умов
договору.

Водночас, орендоване майно є
комунальним, тому на спірні
правовідносини поширюється дія Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", згідно з ч. 3 ст. 26
якого підставою для дострокового
розірвання договору оренди за рішенням
суду може бути невиконання сторонами
своїх зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" орендар зобов'язаний вносити
орендну плату своєчасно і у повному
обсязі.

Таким чином, порушення орендарем
такого обов'язку за договором оренди
комунального (державного) майна, як
своєчасне внесення орендної плати у
повному обсязі, в розумінні ч. 3 ст. 26
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" є достатньою
правовою підставою для дострокового
розірвання вказаного договору оренди в
судовому порядку.

Отже, за обставин доведеності факту
систематичного невиконання орендарем
обов'язку щодо своєчасного внесення
орендної плати, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для розірвання
договору оренди, передбачених ч. 3 ст. 26
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

Згідно з ст. 1 Закону України „Про
страхування", страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 983 ЦК України передбачено, що
договір страхування набирає чинності з
моменту внесення страхувальником
першого страхового платежу, якщо інше
не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до умов п. п. 11.1.5, 16.5 договору
оренди обов'язок орендаря застрахувати
орендоване майно на повну вартість
об'єкта оренди на користь орендодавця
виник з моменту укладення та
нотаріального посвідчення даного
договору, тобто з 26.04.2013 року. Однак,
відповідачем не надано суду доказів
належного виконання вказаного
обов'язку, оскільки з поданого до суду
апеляційної інстанції договору
страхування спірного майна МН-14 № 0041
ОД-3 вбачається, що це майно було
застраховано відповідачем лише 18.07.2014
року, тобто через чотири місяця після
звернення прокурора до суду з даним
позовом, а не з початку дії договору
оренди нерухомого майна від 26.04.2013р.

Окрім того, в матеріалах справи
відсутні докази сплати відповідачем
платежів за договором страхування, а
відповідно до ст. 983 ЦК України договір
страхування набирає чинності з моменту
внесення страхувальником першого
страхового платежу, що і визначено
умовами п. 1.8 вищевказаного договору
страхування.

Згідно з ст. 773 ЦК України наймодавець
має право вимагати розірвання
договору, якщо наймач користується
річчю, переданою у найм, з порушенням
умов договору найму.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" встановлено, що договір оренди
може бути розірвано за погодженням
сторін. На вимогу однієї із сторін
договір оренди може бути достроково
розірвано за рішенням суду у разі
невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України.

Підставою для розірвання договору може
бути належним чином доведене
невиконання орендарем хоча б одного з
його зобов'язань, передбачених ст. 18
вказаного Закону або договором оренди.

Відповідно до абзацу 11 ч. 1 ст. 10 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" страхування
орендарем взятого ним в оренду майна є
однією з істотних умов договору оренди.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України,
які є загальними для розірвання
договору та які передбачають
можливість розірвання договору за
рішенням суду на вимогу однієї з сторін
у разі істотного порушення договору
другою стороною та в інших випадках,
установлених договором або законом.

Враховуючи норми ч. 2 ст. 651 ЦК України та
абзацу 11 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", факт невиконання чи неналежного
(несвоєчасного) виконання такої
істотної умови договору оренди
комунального майна, як страхування
орендарем взятого ним в оренду майна, є
достатньою підставою для його
розірвання в судовому порядку.

Зважаючи на це, колегія суддів
приходить до висновку про доведеність
невиконання орендарем обов'язку щодо
страхування переданого в оренду майна,
передбаченого п. 11.1.5 договору оренди
від 26.04.2013, що є істотною умовою
договору оренди комунального майна.

Також відповідачем не надано суду
доказів належного виконання обов'язку,
передбаченого п. 11.1.6 спірного договору,
щодо забезпечення реалізації
конкурсної пропозиції - капітальний
ремонт основних фондів протягом одного
року з моменту укладення договору.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено,
що у разі припинення договору найму
наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Такі ж самі вимоги містить ч. 1 ст. 27
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", яка регулює
правові наслідки припинення або
розірвання договору оренди і згідно з
якою у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, зазначених у договорі
оренди.

З огляду на викладене, місцевий суд
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог.

Згідно з ст. 121 Конституції України на
прокуратуру покладено функції
представництва інтересів громадянина
або держави у випадках, визначених
законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про
прокуратуру" при виявленні порушень
закону прокурор або його заступник у
межах своєї компетенції мають право
звертатися до суду із заявою про захист
прав і законних інтересів громадян,
держави, а також підприємств та інших
юридичних осіб.

Статтею 36-1 вказаного Закону унормовані
підстави представництва прокурором
інтересів держави, а саме: наявність
порушень або загрози порушень
економічних, політичних та інших
державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою.

За приписами статті 2 ГПК України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, у чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України у справі за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Господарського процесуального
кодексу України від 08.04.99 №3-рп/99
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону
України, гарантування її державної,
економічної, інформаційної,
екологічної безпеки, охорону землі як
національного багатства, захист прав
усіх суб'єктів права власності та
господарювання тощо. Інтереси держави
можуть збігатися повністю, частково
або не збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарюючих товариств з
частиною державної власності у
статутному фонді.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, в
кожному конкретному випадку прокурор
чи його заступник самостійно визначає,
з посиланням на законодавство,
підстави подання позову, вказує в чому
саме відбулося чи може відбутися
порушення матеріальних інтересів
держави, обґрунтовує необхідність їх
захисту та зазначає орган
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
місцеве самоврядування територіальної
громади є однією з гарантій держави.

Згідно зі статтею 10 цього Закону
відповідні ради є органами
самоврядування, які представляють
відповідні територіальні громади.

Положеннями статті 16 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що матеріальною і
фінансовою основою місцевого
самоврядування є рухоме і нерухоме
майно, доходи місцевих бюджетів,
позабюджетні цільові та інші кошти,
земля, природні ресурси, що є у
комунальній власності територіальних
громад сіл, селищ, міст, районів у
містах, а також об'єкти їхньої спільної
власності, що перебувають в управлінні
районних і обласних рад. Від імені та в
інтересах територіальних громад права
суб'єкта комунальної власності
здійснюють відповідні ради.

Таким чином, прокурор мав право
звертатися до господарського суду з
даним позовом в інтересах держави в
особі Ширяївської селищної ради
Одеської області.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
скаржника щодо недотримання
досудового порядку врегулювання
даного спору колегія суддів вважає
необґрунтованими з огляду на таке.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2002 №15-рп у справі №1-2/2002 за
конституційним зверненням ТОВ
"Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо
офіційного тлумачення положення
частини другої ст. 124 Конституції
України було визначено, що ч.2 ст.124
Конституції України передбачає право
юридичної особи на захист судом своїх
прав, встановлює юридичні гарантії їх
реалізації, надаючи можливість кожному
захищати права будь-якими не
забороненими засобами. Кожна особа має
право вільно обирати не заборонений
законом засіб захисту прав, у тому
числі судовий захист.

Право на судовий захист своїх прав не
може бути обмежене. Суб'єкти
правовідносин, у тому числі юридичні
особи, у разі виникнення спору можуть
звертатись до суду за його вирішенням.
При цьому право юридичної особи на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами. Тобто,
можливість судового захисту не може
бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту.

Отже, надсилання відповідачу
пропозиції про розірвання спірного
договору оренди є виключно правом, а не
обов'язком позивача, тому недотримання
позивачем вимог ст. 11 ГПК України щодо
обов'язку надсилання другій стороні
пропозиції про розірвання договору
оренди не позбавляє його права
звернутися до суду з позовом до
відповідача про розірвання договору
(постанова Верховного суду України від
20.11.2012 у справі №28/5005/640/2012).

Порушення господарським судом першої
інстанції процесуальних прав
відповідача при розгляді даної справи
по суті, судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Відповідно до ст. 64 ГПК України, суддя,
прийнявши позовну заяву, не пізніше
трьох днів з дня її надходження
виносить і надсилає сторонам,
прокурору, якщо він є заявником, ухвалу
про порушення провадження у справі, в
якій вказується про прийняття позовної
заяви, призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, необхідні дії
щодо підготовки справи до розгляду в
засіданні. Ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
зазначеним особам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи,
місцезнаходженням відповідача є: м.
Одеса, вул. Канатна, 78, кв.8.

А тому, саме за цією адресою
господарським судом першої інстанції в
порядку встановленому ст. ст. 64, 77 ГПК
України рекомендованим поштовим
відправленням заздалегідь надсилалися
відповідачеві ухвали про порушення
провадження у справі та про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представника відповідача, в яких
повідомлялося про день, час і місце
розгляду справи. Але, підприємством
поштового зв'язку вказані ухвали було
повернуто до суду назад з довідкою про
те, що за зазначеною адресою
підприємство не зареєстровано (а.с. 41,
57). Вказаними довідками підприємства
поштового зв'язку спростовується лист
заступника начальника ЦПЗ № 1 Одеської
дирекції «Укрпошта» від 13.06.2014 року,
доданий скаржником до апеляційної
скарги, про те, що за вищевказаною
адресою на ім'я відповідача за період з
01.05.2014р. по 31.05.2014р. в надходженні та
видачі реєстрована кореспонденція не
значиться.

Наведене свідчить про належне
виконання судом покладеного законом
обов'язку щодо повідомлення сторін про
день, час і місце проведення засідання
господарського суду.

Інші доводи скаржника, що викладені в
апеляційній скарзі, не заслуговують на
увагу, оскільки з урахуванням всіх
обставин даної справи, встановлених
судом апеляційної інстанції, не
впливають на правильність вирішення
спору по суті.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи, колегія суддів вважає
доводи викладені скаржником в
апеляційній скарзі необґрунтованими,
оскільки вони спростовуються
зібраними по справі доказами та не
відповідають вимогам закону, що
регулює спірні правовідносини. За
таких обставин колегія суддів не
знаходить законних підстав для повного
чи часткового задоволення вимог
апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України,
колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської
області від 26 травня 2014 року у справі №
916/1106/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу Приватного підприємства
«Техінформресурс» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повна постанова складена 01.08.2014р.

Головуючий суддя:
Бєляновський В.В.

Судді:
Мишкіна М.А.

Будішевська Л.О.