ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2014 р.
Справа № 911/1709/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 911/1709/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "МИРОНІВСЬКИЙ
ХЛІБОПРОДУКТ", ідентифікаційний код:
25412361, місцезнаходження: 08800, Київська
обл., м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд.
1; поштова адреса: 30231, Хмельницька
область, Білогірський район, смт
Ямпіль, вул. Привокзальна, буд. 42,

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "НВО "ПЛАЗМА",
ідентифікаційний код: 31409702,
місцезнаходження: 08300, Київська обл., м.
Бориспіль, вул. Київський Шлях, буд.
71-А/1,

про стягнення заборгованості

за участю представників сторін

від позивача: Рудий А.В., який діє на
підставі довіреності від 18.04.2014 року за
№ 135-юр;

від відповідача: не з'явився, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

публічне акціонерне товариство
"МИРОНІВСЬКИЙ ХЛІБОПРОДУКТ" (далі за
текстом: Позивач або Замовник)
звернулося до господарського суду
Київської області з позовною заявою до
товариства з обмеженою
відповідальністю "НВО "ПЛАЗМА" (далі за
текстом: Відповідач або Виконавець) про
стягнення заборгованості за Договором
від 08.02.2013 року за № 08/02 (далі за текстом:
Договір) в сумі 94000,00 грн. (дев'яносто
чотири тисячі гривень 00 коп.).

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що
Відповідач порушуючи умови Договору не
надав Позивачу послуги, які оплачені
Позивачем авансом за Договором,
внаслідок чого у Відповідача виникла
заборгованість перед Позивачем за
Договором в сумі 94000,00 грн. (дев'яносто
чотири тисячі гривень 00 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 08.05.2014 року порушено
провадження у справі № 911/1709/14 та
призначено останню до розгляду на
02.06.2014 року.

02.06.2014 року Позивач з'явився в судове
засідання, виконав вимоги ухвали суду
від 08.05.2014 року, дав пояснення, позов
підтримав та просив задовольнити.
Відповідач в судове засідання не
з'явився будучи повідомленим про день
та час розгляду справи, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвали
суду від 08.05.2014 року не виконав. Ухвалою
суду від 02.06.2014 року розгляд справи
відкладено на 07.07.2014 року.

07.07.2014 року Позивач в судове засідання
не з'явився будучи повідомленим про
день та час розгляду справи, про
причини неявки суд не повідомив.
Відповідач в судове засідання не
з'явився будучи повідомленим про день
та час розгляду справи, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвал
суду від 08.05.2014 року та від 02.06.2014 року не
виконав. У зв'язку з цим, спір
розглядався за наявними у справі
матеріалами, після дослідження яких та
врахування наданих пояснень Позивача,
суд видалився до нарадчої кімнати для
прийняття рішення у справі, оголошення
якого призначено на 07.07.2014 року.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року за №18,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що Відповідач належним чином
повідомлений про подання до суду
позову, дату та час розгляду справи та
враховуючи те, що кореспонденція суду
також направлена на адресу
Відповідача, суд дійшов висновку, що
Відповідач був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи.

Оскільки Відповідач про час і місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, доказів, на які він би
посилався, як на підставу для відмови в
задоволенні позову, суду не надав, то
відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача,
з'ясувавши фактичні обставини, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дослідивши
подані докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Цивільним кодексом України у ч. 2 ст. 202
закріплено, що правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно п.1, п.2 ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Цивільний кодекс України у ст. 6
передбачає, що сторони мають право
укласти договір, який не передбачений
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами. Положення
частин першої, другої і третьої цієї
статті застосовуються і до
односторонніх правочинів.

Також, Цивільний кодекс України у ст. 628
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

08.02.2013 року між Позивачем та
Відповідачем з дотриманням вимог ст. 179
Господарського кодексу України та
ст.ст. 6, 202, 628 Цивільного кодексу
України, був укладений договір від
08.02.2013 року за № 08/02 (далі по тексту:
Договір).

За наслідками дослідження даного
Договору суд приходить до висновку, що
останній за своєю правовою природою є
змішаним договором в зв'язку з тим, що
містить в собі елементи договору
підряду на виконання пошукових робіт
та елементи договору про надання
послуг.

Цивільний кодекс України в ст. 887
передбачає, що за договором підряду на
проведення проектних та пошукових
робіт підрядник зобов'язується
розробити за завданням замовника
проектну або іншу технічну
документацію та (або) виконати пошукові
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити їх. До договору
підряду на проведення проектних і
пошукових робіт застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 901 Цивільного
кодексу України, за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Договір у п.п. 1.1., 1.2. передбачає, що
Виконавець за плату, протягом 20-ти
робочих днів з моменту отримання
оплати визначеної цим Договором,
здійснює виїзд на об'єкт Замовника,
яким є елеватор зерна з ПС 35/0,4 кВт, що
знаходиться за адресою: Хмельницька
обл., Білогірський р-н, смт. Ямпіль, вул.
Привокзальна, 42, з метою визначення
можливості та надання рекомендацій з
удосконалення електрозабезпечення
об'єкта Замовника, що полягає в огляді,
збиранні необхідних вихідних даних
ліній електричних мереж та
консультування Замовника.

За умовами п.п. 2.1., 3.1. Договору, Замовник
здійснює попередню оплату вартості
договору, яка становить 78333,33 грн., крім
того 15666,67 грн. ПДВ., а разом з ПДВ 94000,00
грн. (дев'яносто чотири тисячі гривень 00
коп.), передбаченої п. 2.1. Договору в
повному обсязі протягом 5-ти робочих
днів з моменту підписання цього
Договору на розрахунковий рахунок
Виконавця.

Відповідно до п. 4.3. Договору,
Виконавець зобов'язується, після
проведення оплати Замовником,
здійснити виїзд на об'єкт Замовника,
провести огляд, зібрати необхідні
вихідні дані ліній електричних мереж
та здійснити консультування з приводу
удосконалення забезпечення
електропостачання об'єкта Замовника.

Згідно із п. 6.1. Договору, Договір
вступає в силу з моменту його
підписання обома Сторонами та діє
протягом двох місяців з моменту його
підписання Сторонами.

Договір у п. 7.2. передбачає, що жодна із
Сторін не має право передавати свої
права та обов'язки за цим Договором
третій стороні без письмової згоди
іншої Сторони.

Цивільний кодекс України у ч. 1 ст. 902
передбачає, що виконавець повинен
надати послугу особисто.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 7 ст.193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Цивільний кодекс України в ст. 526
передбачає, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Цивільний кодекс України в ч. 2 ст. 530
передбачає, що якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Судом встановлено, що Позивач на
виконання вимог п.п. 2.1., 3.1. Договору з
дотриманням вимог ст.ст. 526, 530, 629, 887, 901
Цивільного кодексу України 12.02.2013 року
перерахував Відповідачу кошти в сумі
94000,00 грн. (дев'яносто чотири тисячі
гривень 00 коп.) в якості попередньої
оплати вартості Договору, що
підтверджується копією платіжного
доручення від 12.02.2013 року за № 532, копія
якого знаходиться в матеріалах справи
та достовірність якого Відповідач не
заперечував.

Проте, Відповідач в порушення умов п.п.
1.1., 1.2, 4.3. Договору та вимог ст.ст. 525, 526,
530, 629, 887, 901, 902 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України протягом 20-ти робочих днів з
моменту отримання оплати за Договором
та в подальшому протягом всього часу
дії Договору не здійснив виїзд на
об'єкт Замовника, не провів огляд, не
зібрав необхідні вихідні дані ліній
електричних мереж і не здійснив
консультування з приводу
удосконалення забезпечення
електропостачання об'єкта Замовника,
внаслідок чого у Відповідача перед
Позивачем виникла заборгованість за
Договором в сумі 94000,00 грн. (дев'яносто
чотири тисячі гривень 00 коп.).

Суд на підставі викладеного приходить
до висновку, що Позивач свої
зобов'язання за Договором виконав
належним чином та своєчасно, що в ході
розгляду справи не спростовано та
Відповідачем не заперечувалось.

В ході розгляду справи судом
досліджено матеріали справи з метою
перевірки обґрунтованості визначення
Позивачем суми 94000,00 грн. (дев'яносто
чотири тисячі гривень 00 коп.) в якості
основного боргу Відповідача перед
Позивачем, за наслідками чого суд
погоджується з наведеними у позові
доводами Позивача щодо підстав
виникнення та розміру вказаної суми
основного боргу Відповідача.

Перевіркою достовірності та
правильності зазначеного розрахунку
суд приходить до висновку, що останній
являється обґрунтованим та вірним і
відповідає умовам Договору.

Позивач з метою досудового
врегулювання спору, встановленого ст.
222 Господарського кодексу України та
ст. 6 Господарського процесуального
кодексу України, 18.03.2014 року звернувся
до Відповідача з претензією у вигляді
листа від 28.02.2014 року за № 13 з вимогою
повернути Позивачу кошти попередньої
оплати в сумі 94000,00 грн. (дев'яносто
чотири тисячі гривень 00 коп.) шляхом
перерахування в зв'язку з невиконанням
Відповідачем своїх зобов'язань за
Договором в семиденний строк з моменту
отримання претензії.

Однак, Відповідач на претензію
Позивача у вигляді листа-вимоги від
28.02.2014 року за № 13 не відреагував,
відповіді не надав, порушення умов
Договору не усунув та кошти Позивачу не
повернув.

Доказів повної оплати чи оплати інших
частин заборгованості Відповідачем за
Договором суду не надано та
Відповідачем вказана сума боргу не
заперечувалась.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання.

Суд вивчивши матеріали справи дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
Позивача про стягнення з Відповідача
основної заборгованості за Договором у
сумі 94000,00 грн. (дев'яносто чотири тисячі
гривень 00 коп.), в зв'язку з чим дана
вимога Позивача підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст.36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались Позивачем суду в якості
доказів невиконання Відповідачем
своїх зобов'язань за Договором, є
належними та допустимими письмовими
доказами неналежного виконання
Відповідачем зобов'язань, взятого ним,
відповідно до Договору.

У судовому засіданні, надані Позивачем
докази, спростовані не були та
Відповідачем по суду не
заперечувались.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Також Позивач просить стягнути на його
користь з Відповідача господарські
витрати у вигляді судового збору у сумі
1880,00 грн. (одна тисяча вісімсот
вісімдесят гривень 00 коп.).

Частиною 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
тим, що спір у даній справі виник в
результаті неправильних дій
Відповідача, суд, на підставі ч. 2 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладає на Відповідача
господарські витрати у вигляді
судового збору у сумі 1880,00 грн. (одна
тисяча вісімсот вісімдесят гривень 00
коп.).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
32, 33, 36, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного
товариства "МИРОНІВСЬКИЙ ХЛІБОПРОДУКТ"
щодо стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю "НВО
"ПЛАЗМА" заборгованості за Договором
від 08.02.2013 року за № 08/02, - задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю "НВО
"ПЛАЗМА", ідентифікаційний код: 31409702,
місцезнаходження: 08300, Київська обл., м.
Бориспіль, вул. Київський Шлях, буд.
71-А/1, на користь публічного
акціонерного товариства "МИРОНІВСЬКИЙ
ХЛІБОПРОДУКТ", ідентифікаційний код:
25412361, місцезнаходження: 08800, Київська
обл., м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд.
1; поштова адреса: 30231, Хмельницька
область, Білогірський район, смт
Ямпіль, вул. Привокзальна, буд. 42,
заборгованість за Договором від 08.02.2013
року за № 08/02 у вигляді основного боргу
в сумі 94000,00 грн. (дев'яносто чотири
тисячі гривень 00 коп.) та судовий збір у
сумі 1880,00 грн. (одна тисяча вісімсот
вісімдесят гривень 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання
судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Рішення підписано 07.07.2014 року