ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2014 р.
Справа № 914/2259/14

За позовом: Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради,
м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Смоківниця", м.Львів

про: розірвання договору купівлі -
продажу нежитлових приміщень способом
викупу №2882 від 30.12.2013 року,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Крикус В.В. -
представник (довіреність від 08.01.14р.);

від відповідача: Лопушанський Т.В. -
представник (довіреність від 10.02.14р.);

В судовому засіданні 24.07.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть спору:

позов заявлено Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради (м.Львів) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "
Смоківниця " (м.Львів) про розірвання
договору купівлі - продажу нежитлових
приміщень способом викупу №2882 від
30.12.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем умов
укладеного між сторонами договору.

Ухвалою суду від 27.06.14 року порушено
провадження у справі. Розгляд судової
справи призначено на 24.07.14р. Вимоги до
сторін висвітлено в зазначеній ухвалі,
в тому числі визнано обов'язковою
участь повноважних представників
сторін в судове засідання.

Позивач участь повноважного
представника в судове засідання 24.07.2014
року забезпечив, позов підтримав.

Відповідач участь повноважного
представника в судове засідання
забезпечив, через канцелярію суду
подав відзив на позовну заяву (вх.
№32062/14 від 24.07.2014 року), в якому позовні
вимоги заперечує та просить в позові
відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне:

30.12.2013 року між Управлінням комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради
(продавцем згідно договору) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Смоківниця"
(покупцем згідно договору) було
укладено договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення способом
викупу № 2882.

Відповідно до п.1.1 договору, продавець
зобо'язується, відповідно до Ухвали
Львівської міської ради 3-ої сесії 6-го
скликання від 30.06.2011 року № 605 передати
у власність покупцю нежитлове
приміщення, позначене у технічному
паспорті, виданому обласним
комунальним підприємством Львівської
обласної ради „Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки"
нежитлове приміщення підвалу площею
158,1 кв.м. розташоване у будинку № 9 за
адресою: м. Львів, вул. Т.Шевченка
(надалі-об'єкт продажу), яке належить
територіальній громаді м. Львова в
особі Львівської міської ради на праві
комунальної власності.

У п.2.1 договору визначено, що покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві 890808,00
грн. за придбаний об'єкт продажу
протягом 30 календарних днів з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору. Розрахунки за придбаний
об'єкт здійснюються покупцем шляхом
безготівкового перерахування всієї
суми на рахунок продавця. Датою оплати
сторони вважають дату зарахування
коштів на рахунок продавця (п.2.2
договору).

А відповідно до п. 5.1 договору, покупець
зобов'язаний у встановлений цим
договором строк сплатити ціну продажу
об'єкта продажу.

Позивач просить суд розірвати договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень
способом викупу від 30.12.2013 року № 2882,
укладений між сторонами. Підставою
розірвання позивач вважає порушення
відповідачем п.7.2 договору, відповідно
до якого сторони визначили, що у разі
несплати ціни об'єкта продажу протягом
30 днів з дня нотаріального посвідчення
договору, покупець сплачує на користь
продавця неустойку у розмірі 20
відсотків ціни продажу об'єкта. У разі
несплати коштів згідно з договором
купівлі-продажу разом з неустойкою
протягом 30 (тридцяти) днів цей договір
підлягає розірванню, відповідно до п.5
ст. 23 ЗУ „Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизую)".

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач
посилається на те, що Товариством з
обмеженою відповідальністю
„Смоківниця" сплачено ціну об'єкта
купівлі-продажу в повному обсязі
відповідно до умов договору.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 193 ГК України передбачено, що
господарські зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів і договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частинами 1,3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до пункту 35 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року N 20/5 (зі змінами та
доповненнями), нотаріуси посвідчують
правочини, нотаріальне посвідчення
яких передбачено законом, зокрема:
договори про відчуження
(купівля-продаж, міна, дарування,
пожертва, рента, довічне утримання
(догляд), спадковий договір) нерухомого
майна.

Укладений між сторонами договір № 2882
посвідчено приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 30.12.2013 року та
зареєстровано в реєстрі за № 11464.

Крім того, необхідною умовою укладення
деяких договорів є їх державна
реєстрації. Правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. Реєстрації, зокрема,
підлягають договори купівлі продажу
нерухомого майна; договір найму
будівлі або іншої капітальної споруди,
укладений на строк не менше трьох років
тощо.

Стаття 210 Цивільного кодексу України
передбачає, що правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

У п. 7.1 договору сторони визначили, що у
разі несплати ціни об'єкта продажу
протягом 30 днів з дня нотаріального
посвідчення договору, покупець сплачує
на користь продавця неустойку у
розмірі 20 відсотків ціни продажу
об'єкта. У разі несплати коштів згідно з
договором купівлі-продажу разом з
неустойкою протягом 30 (тридцяти) днів
цей договір підлягає розірванню,
відповідно до п.5 ст. 23 ЗУ „Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизую)".

Як вбачається із представлених суду
відповідачем доказів, оплата за
приміщення останнім була здійснена
04.02.2014 року, що підтверджується копією
платіжного доручення № 230 на суму 890808,00
грн.

Враховуючи оплату відповідачем
вартості об'єкта купівлі - продажу, а
також те, що в провадженні суду
знаходиться спір про стягнення
неустойки на підставі п.7.2 договору
(справа №914/1174/14), на переконання суду,
позовна вимога про розірвання договору
купівлі - продажу є безпідставною,
необгрунтованою та такою, що не
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судовий збір залишити за позивачем
відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 29.07.2014 р.

Суддя
Король М.Р.