ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 липня 2014 року Справа № 5028/2/97(12/4)/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової
Т.В.,суддів:Бакуліної С.В., Волковицької
Н.О., Грейц К.В., Мачульського
Г.М.,розглянувши заявуПублічного
акціонерного товариства "Слов'янські
шпалери - КФТП"про перегляд Верховним
Судом УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 27.05.2014у
справі№ 5028/2/97(12/4)/2012за
позовомПублічного акціонерного
товариства "Слов'янські шпалери -
КФТП"доПублічного акціонерного
товариства "Полікомбанк"третя
особаТовариства з обмеженою
відповідальністю "Ельбрус"провизнання
недійсним договору поруки та
повернення отриманих коштів у сумі
1397000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

За результатами нового розгляду
рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 11.11.2013 у
справі №5028/2/97(12/4)/2012, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014, позов
Публічного акціонерного товариства
"Слов'янські шпалери - КФТП" до
Публічного акціонерного товариства
"Полікомбанк" про визнання недійсним
договору поруки та повернення
отриманих коштів у сумі 1397000,00 грн.
задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 27.05.2014 рішення судів
попередніх інстанцій скасовано,
прийнято нове рішення, яким у позові
відмовлено.

Публічне акціонерне товариство
"Слов'янські шпалери - КФТП" звернулося
із заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 27.05.2014
у справі №5028/2/97(12/14)/2012, у якій просить
зазначену постанову скасувати, а
рішення судів попередніх інстанцій
залишити без змін.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 15.07.2013
у справі №5006/14/223пд/2012, від 04.12.2013 у
справі №925/893/13, від 31.03.2014 у справі
№5002-22/1557-2011, від 14.12.2010 у справі №26/136,
від 27.01.2011 у справі №26/167, від 20.04.2011 у
справі №02/36-92, від 24.01.2008 у справі
№43/796-42/288, від 21.09.2010 у справі №16-04/4949, на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 09.02.2011 у справі
№26/136 та на рішення господарського суду
міста Києва від 22.04.2011 у справі №26/167-51/52
мотивовано неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України
положень статей 203, 215, 241 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, подану у межах
трьохмісячного строку, передбаченого
частиною першою статті 11117
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України), колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України,
враховуючи таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116 ГПК
України заява про перегляд судових
рішень господарських судів може бути
подана на підставі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Звертаючись з даною заявою, заявник
доводить наявність неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, а саме положень
статті 241 ЦК України. Згідно приписів
вказаної статті правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

У постанові від 27.05.2014 по справі
№5028/2/97(12/4)/2012, про перегляд якої просить
заявник, Вищий господарський суд
України дійшов висновку щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позову про визнання
недійсним договору поруки та
повернення отриманих коштів. Так,
посилаючись на встановлений судами
попередніх інстанцій факт підписання
оспорюваного договору поруки
фінансовим директором позивача з
перевищенням наданих йому повноважень
(підроблення підпису заступника
генерального директора позивача), суд
касаційної інстанції зазначив, що
подальше вчинення дій зазначеною
посадовою особою (перерахування
грошових коштів на рахунок банківської
установи на погашення простроченого
кредиту згідно договору поруки), в
розумінні статті 241 ЦК України є
наступним схваленням юридичною особою
оспорюваного договору поруки.

У постановах від 15.07.2013 у справі
№5006/14/223пд/2012, від 04.12.2013 у справі
№925/893/13, від 31.03.2014 у справі №5002-22/1557-2011,
на які заявник посилається, Вищий
господарський суд України, виходячи з
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи, погодився з
обґрунтованістю позовів про визнання
недійсними договорів, укладених
посадовими особами позивачів з
перевищенням наданих їм повноважень з
огляду на те, що вчинені в подальшому
дії, в розумінні статті 241 ЦК України, не
можуть прийматись як наступне
схвалення позивачем, оскільки вчинені
особами, що і вчиняли спірні правочини.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що зі змісту доданих
до заяви судових рішень Вищого
господарського суду України
вбачаються ознаки неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.
Наведене є підставою для допуску даної
справи до провадження Верховного Суду
України.

Разом з тим, зі змісту постанови суду
касаційної інстанції від 27.05.2014 у
справі №5028/2/97(12/4)/2012, про перегляд якої
заявлено, та постанов Вищого
господарського суду України від 20.04.2011
у справі №02/36-92, від 24.01.2008 у справі
№43/796-42/288, від 21.09.2010 у справі №16-04/4949, на
які посилається заявник як на доказ
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції положень статей
203, 215, 241 ЦК України, вбачається, що
судові рішення в цих справах прийнято
залежно від встановлених судами
попередніх інстанцій фактичних
обставин справи, тому відповідні
постанови не підтверджують різного
застосування наведених норм.

Крім того, постановою Вищого
господарського суду України від
14.12.2010 у справі №26/136 та постановою
Вищого господарського суду України від
27.01.2011 у справі

№26/167 скасовано судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, а
справи передано на новий розгляд до
судів першої інстанції, що не означає
остаточного вирішення спору у справах,
тому на вказані постанови не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 статті 11116 ГПК України.

До того ж, до судових рішень, на які може
бути здійснено посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України, належать виключно судові
рішення судів касаційної інстанції,
тому посилання заявника на рішення
місцевого господарського суду (рішення
господарського суду міста Києва від
22.04.2011 у справі №26/167-51/52) та постанову
апеляційного господарського суду
(постанова Київського апеляційного
господарського суду від 09.02.2011 у справі
№26/136) є безпідставним.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Допустити справу №5028/2/97(12/4)/2012 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий
суддяТ.ДобролюбоваСуддіС.Бакуліна
Н.Волковицька К.Грейц Г.Мачульський