КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р. Справа№ 910/4773/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Лусієнко О.В.

від відповідача - Дзюба І.М.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Провідна" на рішення Господарського
суду міста Києва від 20.06.2014 року (суддя
Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія

"Укрфінстрах"

до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Провідна"

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 145170,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.06.2014 року по справі №910/4773/14
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Провідна" на користь Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Укрфінстрах" 145170,03 грн. -
страхового відшкодування в порядку
регресу, 2903,40 грн - витрат по сплаті
судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, в частині стягнення
19288,28 грн.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.07.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
29.07.2014 року.

В судове засідання 29.07.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
20.06.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 20.06.2014 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

01 березня 2013 року між позивачем
(страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник)
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту
№01-0019-005/13 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивачем
застраховано майнові інтереси
страхувальника пов'язані з володінням,
користуванням та розпорядженням
наземного транспортного засобу
автомобіля "Toyota Fortuner ", державний номер
НОМЕР_1 від страхових ризиків.

Місцевим господарським судом
встановлено, що 16.08.2013 року трапилась
дорожньо-транспортна пригода за участю
вищезазначеного автомобіля, під
керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "Lexus RX
350", державний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_5, в результаті якої
транспортні засоби одержали механічні
пошкодження.

Відповідно до постанови Деснянського
районного суду міста Києва від 01.10.2013 у
справі №754/15624/13 ОСОБА_5 визнано винною у
скоєнні адміністративного
правопорушення, що спричинило
вищезгадану дорожньо-транспортну
пригоду.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, на підставі заяви
страхувальника та страхового акту
№09/13-58ТЗ від 01.10.2013 року, складеного на
підставі звіту про визначення вартості
матеріального збитку №7263 від 10.09.2013
року, виплатив страхувальнику страхове
відшкодування на загальну суму 145170,03
грн.

Місцевим господарським судом
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність страхувальника
наземного транспортного засобу "Lexus RX
350", державний номер НОМЕР_2,
застрахована відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, звернувся до відповідача з
заявою №0340 від 04.12.2013 року про виплату
страхового відшкодування (в порядку
регресу) в розмірі 145170,03 грн., яка
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст.27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 вищезазначеного
Закону у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Враховуючи вищевикладене та беручи до
уваги, що розрахунок страхового
відшкодування здійснений відповідно
до вимог законодавства та умов
договору, з врахуванням ст. ст. 22, 29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що вимога
позивача щодо стягнення 145170,03 грн. є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Твердження апелянта щодо необхідності
вирахування з суми матеріального
збитку податку на додану вартість,
колегією суддів визнано
необґрунтованим та безпідставним, з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового
кодексу України не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість операції з надання послуг із
страхування, співстрахування або
перестрахування особами, які мають
ліцензію на здійснення страхової
діяльності, відповідно до закону, а
також пов'язаних з такою діяльністю
послуг страхових (перестрахових)
брокерів та страхових агентів.

Так, з вищезазначених норм вбачається,
що оскільки страхові компанії
здійснюють операції, що не є об'єктом
оподаткування, податок на додану
вартість ними не нараховується та не
сплачується.

В той же час, колегія суддів зазначає,
що господарські операції з
купівлі-продажу запчастин та
матеріалів, а також виконання робіт по
ремонту КТЗ відповідач помилково
ототожнює з господарською операцією по
виплаті страхового відшкодування, яка
випливає з договору страхування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем заявлена до стягнення сума
виплаченого страхового відшкодування,
яка складається, зокрема, з вартості
запасних частин транспортного засобу,
що підлягають заміні, згідно з
ремонтною калькуляцією №7263 від 10.09.2013
року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в
даному випадку ПДВ нарахований по
господарських операціях з придбання
запчастин та матеріалів, необхідних
для відновлення автомобіля, що є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість та відповідає вимогам
ст.ст. 180,185 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що ПДВ
враховано не в зв'язку з оподаткуванням
операцій з надання послуг із
страхування, як це передбачено ст. 196
Податкового кодексу, а внаслідок
оподаткування операцій із закупівлі
матеріалів, необхідних для ремонту
транспортного засобу марки "Toyota Fortuner ",
державний номер НОМЕР_1.

Крім того, як вбачається з наявних в
матеріалах справи копій платіжних
доручень №100 від 08.10.2013 року та №1734 від
08.10.2013 року, позивач сплатив
страхувальнику суму страхового
відшкодування без ПДВ, як того
вимагають норми чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене та беручи до
уваги, що страхувальнику виплачено
страхове відшкодування в сумі витрат
на відновлювальний ремонт автомобіля
без нарахування ПДВ, колегія суддів
прийшла до висновку, що доводи апелянта
про необхідність вирахування з суми
матеріального збитку 20% податку на
додану вартість є необґрунтованими та
безпідставними.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, ухвала винесена
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" та скасування
рішення Господарського суду міста
Києва від 20.06.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 20.06.2014 року по
справі №910/4773/14 - без змін.

Матеріали справи №910/4773/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

Н.Ф. Калатай

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 30.07.2014 року