РІШЕННЯ

"30" липня 2014 р.Справа № 921/543/14-г/15

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Галамай О.З. при
секретарі Сиротюк К.В.

розглянув матеріали справи

за позовом: Тернопільського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, м. Тернопіль

до відповідача: Зборівської
центральної районної лікарні, м. Зборів
Зборівського району Тернопільської
області

про стягнення 673,40 грн. шкоди.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Кадика М.О. - представник,
довіреність № 01-21-813/08 від 23.06.2014р.;

від відповідача: Берлізев Я.І. -
представник, довіреність №350 від від
16.06.2014р.

Солтисюк В.О. - представник ,
довіреність №332 від 06.06.2014р.

Представникам сторін в судовому
засіданні 16.06.2014р. роз'яснено їх права
та обов'язки, передбачені статтями 20, 22
ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними
засобами в порядку статті 81-1 ГПК
України не здійснювалася через
відсутність відповідного клопотання.

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Тернопільської області
Тернопільським обласним відділенням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
подано позов до відповідача
Зборівської центральної районної
лікарні про стягнення 673,40 грн. шкоди.

Ухвалою суду від 02.06.2014р. розгляд справи
призначено на 16.06.2014р.

В судовому засіданні 16.06.2014р. суд
перейшов до розгляду справи по суті та
оглянув оригінали документів, доданих
до позовної заяви.

Представник позивача в судовому
засіданні 16.06.2014р. позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві та
пояснень, наданих в судовому засіданні.

Відповідач в судовому засіданні
16.06.2014р. підтримав поданий через
канцелярію суду письмовий відзив на
позовну заяву (вх.№ 11265 від 11.06.2014р.), в
якому проти позовних вимог заперечив
з підстав, викладених у ньому .

В судовому засіданні 16.06.2014р. судом
оголошено перерву до 21.07.2014р.

В судовому засіданні 21.07.2014 р.
представник позивача надав лист від
Тернопільської обласної державної
адміністрації - Департаменту охорони
здоров'я (вих.3464/9-01 від 08.07.2014р.) про
надання інформації на запит, згідно
якого найбільш імовірною датою 30
тижнів вагітності у пацієнтки ОСОБА_5
можна вважати 30.04.2013р.

В зв'язку з неявкою представника
відповідача в судове засідання розгляд
справи відкладено на 30.07.2014 р.

Представник позивача в судовому
засіданні 30.07.2014р. позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві та
пояснень, наданих в судовому засіданні.

Відповідач в судовому засіданні
30.07.2014р. підтримав відзив на позовну
заяву з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні 30.07.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності,
встановив наступне:

28 жовтня 2013 року згідно розпорядження
№219 від 17.10.2013р. та №223 від 24.10.2013р.
Виконавчої дирекції Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності проведено
перевірку дотримання порядку видачі
та продовження листків
непрацездатності застрахованим
особам режиму лікування в
стаціонарних відділеннях
Зборівської центральної районної
лікарні, про що складено відповідний
акт.

Даною перевіркою встановлено, що
внаслідок необґрунтованого
продовження листків
непрацездатності Зборівською
центральною районною лікарнею Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності нанесена
шкода в сумі 673,40 грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
із коштів Фонду зайво виплачено
допомоги по тимчасовій
непрацездатності по листках
непрацездатності №222542 та №222565
громадянці ОСОБА_5 в розмірі 673,40 грн.

Позивач зазначає, що листок
непрацездатності №222542 з 03.05.2013р. по
05.09.2013р. виданий у зв" язку із
вагітністю та пологами на 126
календарних днів не з 30 тижнів. В
результаті допомога по вагітності та
пологах розрахована середньоденним
розміром допомоги - 115, 50 грн. за 140 днів,
враховуючи виданий як продовження
листка непрацездатності №222565 з
06.09.2013р. по 19.09.2013р., в зв"язку із
ускладненням пологів (розрахований
період 6 місяців перед настанням
страхового випадку - листопад 2012 р. -
квітень 2013р.) і відповідно загальна
сума допомоги по вагітності і пологах
виплачена для громадянки ОСОБА_5
становить 16170,00 грн.

В позовній заяві позивач посилається
на записи акушер - гінеколога, які
здійснювалися на підставі оглядів
вагітної, згідно яких у п'яти випадках
на основі найбільш надійних клінічних
ознак були виставлені терміни
вагітності, відповідно до яких термін
вагітності - 30 тижнів припадає на 25-29
квітня 2013р. Згідно УЗД-обстеження, а
саме дата обстеження 25.12.2012р. -
вагітність 12 тижнів; дата обстеження
14.02.2013р. - вагітність 19-20 тижнів; дата
обстеження 23.04.2013р. - вагітність 29-30
тижнів.

Таким чином вважає, що згідно з даними
останнього УЗД - обстеження, термін
вагітності 30 тижнів припадає саме на
26.04.2013р. і розрахунковий період перед
настанням страхового випадку
відповідно повинен бути визначений як
жовтень 2012р. - березень 2013р.

Відповідно до Інструкції з визначення
критеріїв перинатального періоду,
живонародженості та
мертвонародженості, Порядку
реєстрації новонароджених і
мертвонароджених за №179 від 29.03.2006р.,
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 12 квітня 2006 р. за № 431/12305, з
врахуванням записів обстежень
акушер-гінеколога та даних УЗД -
обстежень , позивач стверджує, що
термін вагітності 30 тижнів настав
30.04.2013р. і листок непрацездатності №
222542 мав бути виданий з 30.04.2013р. по
02.09.2013р. (розрахунковий період 6
місяців перед настання страхового
випадку - жовтень 2012р. - березень 2013р.) ,
відповідно листок непрацездатності
№222565 - з 03.09.2013р. по 16.09.2013р.
Середньоденний розмір допомоги
становить 110,69 грн. і розмір допомоги по
вагітності та пологами - 15 496,60 грн.

У зв'язку із невірним визначенням
терміну 30 тижнів вагітності для
розрахунку допомоги по вагітності та
пологах для громадянки ОСОБА_5 взято
розрахунковий період - останні 6
місяців перед настанням страхового
випадку не з жовтня 2012р. по березень
2013р. (середньоденний розмір допомоги -
110,69 грн.), а з листопада 2012р. по квітень
2013р. ( середньоденний розмір допомоги
- 115,50 грн.), що в загальному призвело до
переплати страхової виплати в розмірі
673,40 грн.

Відповідно до зазначеного Акту
перевіркою встановлені випадки
порушень лікарем пункту п.6.1.
Інструкції про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затверджено наказом Міністерства
охорони здоров'я України 13.11.2001р. № 455,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 04 грудня 2001 р. за № 1196/2001, що
призвело до необґрунтованої виплати по
листку непрацездатності за рахунок
позивача.

Такими порушеннями є недоліки в
оформленні медичної документації, а
саме листок непрацездатності виданий
та продовжений лікарем Зборівської
центральної районної лікарні.

Позивачем на адресу відповідача було
направлено претензію №06-02-640 від
01.11.2013р., на яку від відповідача
надійшло заперечення (№752 від 25.11.2013р.),
згідно якого термін вагітності ОСОБА_5
визначений правильно і листок
непрацездатності № 222542 від 03.05.2013р.
виданий без порушень п.6.1. Інструкції
про порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затверджено наказом Міністерства
охорони здоров'я України 13.11.2001р. № 455,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 04 грудня 2001 р. за № 1196/2001.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Стаття 1166 Цивільного кодексу України,
передбачає , що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з абзацом першим пункту 2
постанови Пленуму Верховного Суду
України №6 від 27.03.1992 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" (із
змінами та доповненнями), розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Статтею 1172 Цивільного кодексу
України, визначено, що юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Позивач вважає, що шкода підлягає
відшкодуванню відповідачем, оскільки
вона заподіяна неправомірними діями
лікаря, який перебуває у трудових
відносинах з ним, і який безпідставно
видавав та продовжував листок
непрацездатності, що підтверджено
Актом.

Порядок видачі та продовження листків
непрацездатності встановлений
Інструкцією про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 455 від
13.11.2001р.

Пунктом п.6.1. Інструкції про порядок
видачі документів, що засвідчують
тимчасову непрацездатність громадян,
затверджено наказом Міністерства
охорони здоров'я України 13.11.2001р. № 455,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 04 грудня 2001 р. за № 1196/2001,
зазначено, листок непрацездатності у
зв'язку з вагітністю і пологами
видається за місцем спостереження за
вагітною з 30 тижнів вагітності
воднораз на 126 календарних днів (70
календарних днів до передбачуваного
дня пологів і 56 - після).

Згідно з пунктом 8.3 Інструкції, за
порушення порядку видачі та заповнення
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
відповідальність несуть лікарі згідно
з законодавством України.

Пунктом 2.1. Інструкції №179, визначено,
що термін вагітності визначається
від першого дня останнього
нормального менструального циклу.
Термін вагітності визначається у
повних днях чи повних тижнях
(наприклад, період між 280-ю і 286-ю добою
від першого дня останнього нормального
менструального циклу, відповідає 40
тижням вагітності).

Перший день останнього нормального
менструального циклу необхідно
оцінювати як день 0, а не день 1-й. Дні 0-6
відповідно складають "повний нульовий
місячний тиждень", дні 7-13 - "повний
перший тиждень", і відповідно 40-й
тиждень вагітності є синонімом поняття
"повні 39 тижнів". Якщо дата останньої
нормальної менструації невідома,
термін вагітності необхідно визначати
на основі найбільш надійних клінічних
ознак.

Відтак заперечення відповідача щодо
заявлених позовних вимог ґрунтуються
на методиці розрахунку терміну
вагітності, що викладена в зазначеній
вище інструкції, згідно якої 30 тижнів
вагітності відповідає 01.05.2013 р., тому
лікарняний лист було видано з 03.05.2013 р.,
зважаючи на вихідні дні - 01-02.05.2013 р.
Другою клінічною ознакою, на яку
опираються, є вимірювання параметрів
новонародженого при народженні, згідно
виписки при народженні якого, якщо
прорахувати термін у зворотньому
напрямку, то вагітність припадає на
01.05.2013 р.

Згідно статті 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням" ,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
передбачає матеріальне забезпечення
громадян у зв'язку з втратою заробітної
плати (доходу) внаслідок тимчасової
втрати працездатності (включаючи
догляд за хворою дитиною,
дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї),
вагітності та пологів, часткову
компенсацію витрат, пов'язаних із
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел.

З системного аналізу норм пп.пп."а","б" п.3
ч.1 статті 2 та ч.ч.2, 3 статті 6 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням" , випливає, що
страхувальник - це роботодавець;
громадяни України, які працюють за
межами території України і не
застраховані в системі соціального
страхування країни, в якій вони
перебувають, мають право на
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги відповідно до цього Закону за
умови сплати страхових внесків до
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
відповідно до діючого законодавства,
якщо інше не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; особи, які забезпечують
себе роботою самостійно (особи, які
займаються підприємницькою,
адвокатською, нотаріальною, творчою та
іншою діяльністю, пов'язаною з
одержанням доходу безпосередньо від
цієї діяльності, в тому числі члени
творчих спілок, творчі працівники, які
не є членами творчих спілок), мають
право на матеріальне забезпечення та
соціальні послуги відповідно до цього
Закону за умови сплати страхових
внесків до Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності відповідно до діючого
законодавства.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням" ,
джерелами формування коштів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
зокрема, є страхові внески
страхувальників-роботодавців і
застрахованих осіб, що сплачуються на
умовах і в порядку, передбачених
законом.

Абзацом 3 частини 2 статті 27 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням" встановлено,
що надавати та оплачувати
застрахованим особам у разі настання
страхового випадку відповідний вид
матеріального забезпечення та
соціальних послуг відповідно до цього
Закону зобов'язаний страхувальник.

Згідно з положеннями частини другої
статті 28 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням",
страховик зобов'язаний забезпечувати
фінансування матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг відповідно до цього Закону;
здійснювати контроль за дотриманням
порядку використання страхувальником
страхових коштів; здійснювати контроль
за достовірністю поданих
страхувальниками та застрахованими
особами відомостей, визначених
статтями 27 і 51 цього Закону; вести
облік і звітність щодо страхових
коштів; стягувати надміру виплачені
кошти з юридичних і фізичних осіб у
встановленому законом порядку.

Відповідно до положень статті 50 Закону,
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, застрахованим
особам, зазначеним у частині першій
статті 6 цього Закону, призначаються та
надаються за основним місцем роботи.
Рішення про призначення матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг приймається комісією
(уповноваженим) із соціального
страхування, що створюється
(обирається) на підприємстві, в
установі, організації, до складу якої
входять представники адміністрації
підприємства, установи, організації та
застрахованих осіб (виборних органів
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника) або
інших органів, які представляють
інтереси застрахованих осіб). Комісія
(уповноважений) із соціального
страхування здійснює контроль за
правильним нарахуванням і своєчасною
виплатою матеріального забезпечення,
приймає рішення про відмову в його
призначенні, про припинення виплати
матеріального забезпечення (повністю
або частково), розглядає підставу і
правильність видачі листків
непрацездатності та інших документів,
які є підставою для надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг.

Частиною першою статті 51 Закону
встановлено, що підставою для
призначення допомоги по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах є виданий у встановленому
порядку листок непрацездатності, а в
разі роботи за сумісництвом - копія
листка непрацездатності, засвідчена
підписом керівника і печаткою за
основним місцем роботи. Порядок і умови
видачі, продовження та обліку листків
непрацездатності, здійснення контролю
за правильністю їх видачі
встановлюються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони
здоров'я за погодженням з Фондом.

Аналіз зазначених статей Закону
свідчить про те, що лікувальна
установа, яка видає листок
непрацездатності, не є суб'єктом
правовідносин по виплаті коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності у порядку
надання допомоги по тимчасовій
непрацездатності.

Таким чином, виходячи зі змісту
викладених норм, суд дійшов висновку
про те, що оплата матеріального
забезпечення по тимчасовій втраті
працездатності, зроблена позивачем за
листками непрацездатності, не свідчить
про завдання останньому шкоди,
оскільки грошові кошти, виплачені
позивачем в якості допомоги, не є його
власними грошовими коштами, а є
коштами, що сплачувалися до Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності застрахованими
особами в якості страхових внесків.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 16 квітня 2013 року у справі
№ 5020-1409/2012.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно зі статті 22 Цивільного кодексу
України, особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правом фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди та її розміру;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а шкода, яка
завдана особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Однак, зважаючи на те, що грошові кошти,
виплачені позивачем в якості допомоги,
не є власними коштами Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, його право не
було порушене та позадоговірної шкоди
не було завдано. Таким чином, дії
відповідача щодо оформлення листків
непрацездатності з певними
порушеннями в даному випадку не можуть
розцінюватися як підстава виникнення
між сторонами деліктних зобов'язань,
що, в свою чергу, унеможливлює
стягнення з відповідача спірної суми
коштів в якості відшкодування шкоди.

А також, відповідно до статей 6, 20 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страховиками є
цільові страхові фонди, які беруть на
себе зобов'язання щодо збору страхових
внесків та надання застрахованим
особам матеріального забезпечення і
соціальних послуг при настанні
страхових випадків, основними
джерелами коштів яких є внески
роботодавців та застрахованих осіб.

Таким чином, здійснювані й
відшкодовані Фондом соціальні виплати
є його обов'язком у разі настання
страхового випадку, а тому здійснення
ним таких виплат застрахованій особі
не є заподіяною Фонду шкодою в
розумінні ст.1166 та ч.1 ст.1172 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги безпідставними і такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В силу вимог статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За правилами статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, при
відмові в задоволенні позову витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються на позивача.

Пунктом 18 статтею 5 Закону України
"Про судовий збір" , від сплати
судового збору звільняються: Пенсійний
фонд України та його органи; органи
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального
захисту інвалідів і його відділення.

Позов у цій справі поданий
Тернопільським обласним відділенням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, який
відповідно до пункту 18 частини першої
статті 5 Закону України "Про судовий
збір" звільнений від сплати судового
збору.

З огляду на зазначене, судовий збір
Позивачем не сплачувався, стягненню в
дохід державного бюджету України та
розподілу не підлягає.

Керуючись cтаттями 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 32,
33, 34, 35, 36, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 31.07.2014р.

Суддя
Галамай О.З.