м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 910/609/13 22.07.14За позовом
Публічного акціонерного товариства
"Центеренерго" в особі відокремленого
підрозділу Трипільської теплової
електростанції

До Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця"

Третя особа1 Державне
підприємство "Донецька залізниця"

Третя особа 2 Державне
підприємство "Придніпровська
залізниця"

Про стягнення 80 216,80 грн.

За скаргою Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця"

на дії відділу Державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в місті
Києві

Суддя
Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача не з'явився

Від відповідача Майданік В.В. -
представник (дов. № 4077-НЮ від 18.12.2012)

Від третьої особи 1 не з'явився

Від третьої особи 2 не з'явився

Від ДВС не з'явився

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство
"Центеренерго" в особі відокремленого
підрозділу Трипільської теплової
електростанції звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Державного
територіально-галузевого об`єднання
"Південно-західна залізниця" про
стягнення 80 216,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.03.2012 позовні матеріали
повернуто позивачеві без розгляду на
підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Постановою Київського господарського
апеляційного суду від 27.02.2013 апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Центеренерго" в особі
відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції
задоволено, ухвалу Господарського суду
міста Києва від 1.01.2013 скасовано, справу
передано на розгляд по суті до
Господарського суду міста Києва.

Ухвалою суду від 18.03.2013 призначено до
розгляду вище зазначену позовну заяву
на 30.04.2013.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 26.06.2013 позов задоволено
частково. Стягнуто з Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-західна залізниця" (01034, м.
Київ, вул. Лисенка, 6, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Центренерго" в особі
відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції
(03151, м. Київ, вул.. Народного ополчення, 1,
) штраф у розмірі 38 760
(тридцять вісім тисяч сімсот шістдесят)
грн. 30 коп. та витрати по сплаті
судового збору в сумі 825 (вісімсот
двадцять п'ять ) грн. 84 коп.

12.06.2014 від відповідача через відділ
діловодства суду надійшла скарга на
дії Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві, в якій скаржник
просить визнати неправомірними дії ДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві із
винесення постанови № ВП 41186051 від
20.12.2013 та постанови № ВП 43437725 від 23.05.2014.

Відповідно до вимог ст. 121-2 ГПК України,
скарги на дії або бездіяльність
органів Державної виконавчої служби
розглядаються господарським судом, про
час і місце якого повідомляються
ухвалою стягувач, боржник чи прокурор
та орган виконання судових рішень.

За резолюцією заступника Голови
господарського суду міста Києва
вказану скаргу передано на розгляд
судді Гумезі О.В. у зв'язку із
перебуванням судді Прокопенко Л.В. у
відпустці.

Ухвалою від 13.06.2014 суддя Гумега О.В.
призначила розгляд скарги на 09.07.2014.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
01.07.2014 скаргу передано на розгляд судді
Прокопенко Л.В., у зв'язку виходом з
відпустки.

02.07.2014 відділом діловодства суду від
представника позивача отримані
пояснення по суті скарги.

В судове засідання 09.07.2014 представник
відповідача з?явився, надав усні
пояснення по суті скарги.

В судове засідання 09.07.2014 інші
представники не з?явились.

Ухвалою суду від 09.07.2014 відкладено
розгляд скарги Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" на 22.07.2014.

В судове засідання 22.07.2014
представник позивача, третіх осіб та
Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві повторно не
з'явились, причини неявки суду не
повідомили.

В судове засідання 22.07.2014
представник позивача з'явився, просив
задовольнити скаргу.

Судом встановлено, що 12.12.2013 старшим
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві Андрійко Є.Л. було
винесено постанову ВП № 41186051 про
відкриття виконавчого провадження про
примусове виконання наказу
Господарського суду міста Києва №
910/609/13 від 15.10.2013 про зобов'язання
боржника добровільно оплатити
заборгованість.

Скаржник вказує на те що, ним як
боржником не можливо було виконати
постанову державного виконавця в
установлений строк, оскільки остання
надійшла на адресу боржника лише 27.01.2014.

24.04.2014 між стягувачем та боржником було
укладено угоду № 1 про зарахування
зустрічних однорідних вимог
відповідно до якої заборгованість за
виконавчим провадженням ВП № 41186051 від
12.12.2013 погашається повністю в розмірі 39
586,14 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач (стягувач) повідомив листом
від 25.04.2014 № 8-09/1915 Відділ державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м. Києві
про виконання судового рішення.

Скаржник зазначає, що 02.06.2014 на адресу
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
надійшла постанова про відкриття
виконавчого провадження від 23.05.2014 на
підставі постанови № 411860515 від 20.12.2013
про стягнення з боржника виконавчого
збору.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України "Про виконавче
провадження"(далі -Закон). Вказаний
нормативний акт є спеціальним по
відношенню до інших нормативних актів
при вирішенні питання щодо оцінки дій
державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано
порядок та особливості проведення
кожної стадії (дії) виконавчого
провадження і відповідних дій
державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, визначених у цьому
Законі, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 26.12.2003 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження"визначено, що
у справах за скаргами на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи інших посадових осіб
державної виконавчої служби предметом
судового розгляду можуть бути рішення,
дії або бездіяльність органів
державної виконавчої служби щодо
виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична
форма рішень цього органу, які
спрямовані на регулювання тих чи інших
суспільних відносин, породжують певні
правові наслідки і мають обов'язковий
характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно положень Закону України "Про
виконавче провадження", юридичним
оформленням сукупності дій
уповноваженої особи, направлених на
виконання рішення суду є постанова
державного виконавця.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
державну виконавчу службу", дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені до вищестоящої
посадової особи або до суду у порядку,
встановленому законом.

Згідно ч. 3 статті 6 Закону України "Про
виконавче провадження", рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені в
порядку, встановленому цим Законом.

Право на таке оскарження може бути
реалізовано з дотриманням вимог ст. ст.
17, 25, 26, 27, 32, 35, 38, 39 та ін. Закону України
"Про виконавче провадження"та в
порядку, визначеному статтею 82 цього
Закону.

Отже, оскарженню підлягають дії
(бездіяльність) державного виконавця
оформлені відповідною постановою.

Закон України "Про виконавче
провадження", який є спеціальною нормою
не передбачає можливість оскарження
всього виконавчого провадження по
виконанню виконавчого документа.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження", стягувач, боржник або
прокурор мають право оскаржити дії чи
бездіяльність органів державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тільки до господарського суду,
який розглянув відповідну справу по
першій інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 121-2 ГПК
України, скарги на дії органів
Державної виконавчої служби
розглядаються господарським судом, про
час і місце якого повідомляються
ухвалою стягувач, боржник чи прокурор
та орган виконання судових рішень.
Неявка боржника, стягувача, прокурора
чи представника органу Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 115 ГПК України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому цим Кодексом та
законом України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про виконавче провадження", у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для
самостійного його виконання,
постановою державного виконавця з
боржника стягується виконавчий збір у
розмірі 10 відсотків суми, що підлягає
стягненню, або вартості майна боржника,
що підлягає передачі стягувачу за
виконавчим документом. У разі
невиконання боржником у той самий
строк рішення немайнового характеру
виконавчий збір стягується в розмірі
сорока неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян з боржника - фізичної
особи і в розмірі вісімдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - юридичної особи. У
зазначених розмірах виконавчий збір
стягується з боржника також у разі
повернення виконавчого документа без
виконання за письмовою заявою
стягувача та у разі самостійного
виконання боржником рішення після
початку його примусового виконання,
зокрема шляхом перерахування коштів
безпосередньо на рахунок стягувача.
Постанова про стягнення виконавчого
збору може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Приписами ч. 3 ст. 27 вказаного
нормативно-правового акту встановлено,
що у разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

За змістом ст. 32 Закону України "Про
виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

За наявними в справі матеріалами та з
огляду на мотивацію постанови, суд не
вбачає підстав вважати постанову від
20.12.2013 про стягнення з боржника
виконавчого збору правомірною, тобто
винесеною з дотриманням вимог Закону
України "Про виконавче провадження" та
у відповідності з повноваженнями
державного виконавця.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене в сукупності, суд
дійшов висновку, що вимоги скаржника,
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, суд,
-

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" на дії
Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві задовольнити.

2. Визнати незаконними дії Державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.
Києві, що полягають у винесені
постанови від 20.12.2013 про стягнення з
боржника виконавчого збору
неправомірними та скасувати вказану
постанову.

3. Визнати дії Державної виконавчої
служби Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві, які
полягають у винесенні постанови від
23.05.2014 про відкриття виконавчого
провадження неправомірними та
скасувати вказану постанову.

4. Ухвалу може бути оскаржено
відповідно до чинного законодавства
України.

Суддя
Л.В.
Прокопенко