м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КРЕДО-ЦЕНТР"
До Київського міського
територіального відділення
Про визнання недійсним та
Суддя Картавцева Ю.В.
Представники сторін:
від позивача Римар А.Р. -
представник (дов. № б/н від 04.02.2014 р.)
Беник В.В. - представник (дов. № б/н
від відповідача Клюсова Т.М. -
представник (дов. № 13 від 13.03.2014 р.)
Товариство з обмеженою
відповідальністю "КРЕДО-ЦЕНТР"
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
скасування рішення Адміністративної
колегії Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
24.04.2014 року № 37/02-р/к у справі № 96-03/07.13.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Даним Рішенням на Товариство з
обмеженою відповідальністю
"КРЕДО-ЦЕНТР" накладено штраф у розмірі
68 000, 00 грн. за вчинення порушення,
передбаченого п. 14 ст. 50 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»,
у вигляді подання інформації в
неповному обсязі територіальному
відділенню Антимонопольного комітету
України у встановлений головою
територіального відділення строк.
Позивач вважає, що в його діях
відсутній склад порушення
конкурентного законодавства, а
відповідачем вичерпно, повно та
об'єктивно не досліджено всі обставини
справи, в тому числі стосовно розміру
накладеного на позивача штрафу.
Таким чином, позивач вважає, що дане
Рішення прийнято за відсутністю
правових підстав, у зв'язку із чим
повинно бути визнане недійсним та
скасованим.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 20.06.2014 р. порушено провадження у
справі № 910/12199/14, призначено справу до
розгляду на 14.07.2014 р.

11.07.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від представника відповідача
відзив на позов, відповідно до якого
останній заперечує проти позову з
таких підстав.

Згідно даного відзиву, відповідач
просить відмовити у задоволенні
позовних вимог позивача у повному
обсязі та наводить заперечення на
викладені позивачем у позові
обставини. Зокрема, відповідач
зазначає, що позивач частково надав
відповідачу інформацію на виконання
вимоги відповідача, однак згодом після
продовження відповідачем за заявою
позивача строку подання такої
інформації, останній повідомив
відповідача про безпідставність такої
вимоги. Таким чином, відповідач вважає
рішення адміністративної колегії
Відділення від 24.04.2014 року № 37/02-р/к у
справі № 96-03/07.13 законним,
обґрунтованим та таким, що повністю
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

У судове засідання 14.07.2014 р. представник
позивача не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Натомість 14.07.2014 р. відділом
діловодства суду отримано від
представника позивача клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю
представника у даній справі.

Суд, розглянувши у судовому засіданні
14.07.2014 р. клопотання про відкладення
розгляду справи, відмовивв в його
задоволенні з огляду на таке.

Нормами чинного законодавства України
не обмежено коло осіб, які можуть
представляти особу в судовому процесі,
тому неможливість одного з
представників позивача бути присутнім
у судовому засіданні не перешкоджає
реалізації права учасника судового
процесу на участь у судовому засіданні
його іншого представника. Позивач мав
можливість скористатись правилами ст.
28 Господарського процесуального
кодексу України та ст. 244 Цивільного
кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу, що
позивачем не надано жодного доказу на
підтвердження викладених у клопотанні
про відкладення розгляду справи
обставин. За таких обставин, у
задоволенні клопотання про
відкладення розгляду справи судом
відмовлено.

Водночас, у зв'язку з нез'явленням у
судове засідання представника
позивача, суд, відповідно до ст. 77 ГПК
України, відклав розгляд справи на
25.07.2014 р., про що виніс відповідну
ухвалу.

Після повернення з нарадчої кімнати у
судовому засіданні 25.07.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження. А згідно з ч. 2 ст. 4
названого Кодексу юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 60
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" заявник, відповідач, третя
особа мають право оскаржити рішення
органів Антимонопольного комітету
України повністю або частково до
господарського суду. З огляду на зміст
наведеної норми, статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення,
справи зі спорів про оскарження рішень
(розпоряджень) органів
Антимонопольного комітету України
підвідомчі господарським судам і
підлягають розглядові за правилами
Господарського процесуального кодексу
України (п. 1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011,
№ 15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства").

Отже, спір у даній справі відноситься
до підвідомчості господарських судів і
підлягає вирішенню за правилами
Господарського процесуального кодексу
України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
законодавство про захист економічної
конкуренції ґрунтується на нормах,
установлених Конституцією України, і
складається із цього Закону, законів
України "Про Антимонопольний комітет
України", "Про захист від
недобросовісної конкуренції", інших
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. При цьому, особливості
спеціального статусу Антимонопольного
комітету України обумовлюються його
завданнями та повноваженнями, в тому
числі роллю у формуванні конкурентної
політики, та визначаються цим Законом,
іншими актами законодавства і
полягають, зокрема, в особливому
порядку призначення та звільнення
Голови Антимонопольного комітету
України, його заступників, державних
уповноважених Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України, у спеціальних процесуальних
засадах діяльності Антимонопольного
комітету України, наданні соціальних
гарантій, охороні особистих і майнових
прав працівників Антимонопольного
комітету України на рівні з
працівниками правоохоронних органів, в
умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних
завдань Антимонопольного комітету
України відносить участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
засадах рівності суб'єктів
господарювання перед законом та
пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції; здійснення
контролю щодо створення конкурентного
середовища та захисту конкуренції у
сфері державних закупівель.

Приписами ст. 4 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
визначено, що Антимонопольний комітет
України будує свою діяльність на
принципах: законності; гласності;
захисту конкуренції на засадах
рівності фізичних та юридичних осіб
перед законом та пріоритету прав
споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
визначено, що у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, в тому числі, розглядати
заяви і справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами; приймати передбачені
законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення
за заявами і справами, перевіряти та
переглядати рішення у справах,
надавати висновки щодо кваліфікації
дій відповідно до законодавства про
захист економічної конкуренції;
перевіряти суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;при
розгляді заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, проведенні перевірки та в
інших передбачених законом випадках
вимагати від суб'єктів господарювання,
об'єднань, органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України
здійснює свою діяльність відповідно до
Конституції України, законів України
"Про захист економічної конкуренції",
"Про захист від недобросовісної
конкуренції", цього Закону, інших
законів та нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
розгляд справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції починається з прийняттям
розпорядження про початок розгляду
справи та закінчується прийняттям
рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначено, що за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; накладення штрафу тощо.

Київським міським територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України розглянуто справу №96-03/07.13 про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу, та
прийнято рішення від 24.04.2014 р. № 37/02-р/к
згідно з яким визнано дії товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кредо-Центр», які полягають у поданні
інформації в неповному обсязі на
вимогу голови Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
14.06.2013 р. №26-03/2263 у встановлений головою
територіального відділення строк,
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, яке
передбачене пунктом 14 статті 50 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» у вигляді подання
інформації територіальному відділенню
Антимонопольного комітету України в
неповному обсязі у встановлений
головою територіального відділення
строк, та за вчинене порушення,
викладене в пункті 1 резолютивної
частини Рішення, накладено на
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредо-Центр» штраф у
розмірі 40 000,00 гривень. (згідно з
Розпорядженням Адміністративної
колегії Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
виправлення описки від 05.06.2014 р. №
92/02-рп/к).

Позивач, не погоджуючись з Рішенням
Комітету, 19.06.2014 р. звернувся до
Господарського суду міста Києва з
вимогою про визнання недійсним та
скасування рішення від 24.04.2014 року №
37/02-р/к у справі № 96-03/07.13 з наступних
підстав.

Позивач зазначає, що ним було частково
виконано вимогу голови Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
14.06.2013 р. №26-03/2263, однак згодом
повідомлено відповідача про
необґрунтованість зазначеної Вимоги з
огляду на те, що питання дослідження
наявності ознак порушення
законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції не
передбачено серед повноважень
відповідача. За таких обставин,
відсутні підстави для накладення на
позивача штрафу у розмірі 40 000, 00 грн., а
тому спірне рішення повинно бути
визнаним недійсним та скасованим.

Відповідач проти позову заперечує,
вказуючи на те, що рішення від 24.04.2014
року № 37/02-р/к у справі № 96-03/07.13
прийняте з додержанням вимог чинного
законодавства та є законним й
обґрунтованим.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги не обґрунтовані та не
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про Антимонопольний комітет
України" у сфері здійснення контролю за
дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, зокрема, перевіряти
суб'єкти господарювання, об'єднання,
органи влади, органи місцевого
самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції.

Київським міським територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України на виконання доручення Голови
Антимонопольного комітету України від
24.05.2013 р. № 13-01/237 проводилось
дослідження щодо наявності ознак
порушення законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції в діях ТОВ
«Кредо-Центр».

У зв'язку з наведеним, на підставі
статей 3, 17, 22 та 22-1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України", на
адресу позивача Відділення направило
вимогу про надання інформації від
14.06.2013 № 26-03/2263(надалі - Вимога). Згідно з
даною вимогою позивачу необхідно було
протягом 10 календарних днів з дня її
отримання подати до Відділення
інформацію та завірені належним чином
копії.

Одночасно у Вимозі повідомлялось, що
неподання, подання інформації в
неповному обсязі у встановлений
органом Антимонопольного комітету
України строк або подання
недостовірної інформації визнається
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції та тягне за
собою відповідальність відповідно до
п.п. 13, 14, 15 статті 50, 52 Закону України
«Про захист економічної конкуренції».

За інформацією, наданою Київською
міською дирекцією Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» (лист від 06.08.2013 р.),
Вимогу було вручено уповноваженій
особі ТОВ «Кредо-Центр» Оніщенко
згідно з діючим договором на доставку
пошти 19.06.2013р.

Отже, строк виконання Вимоги до 01.07.2013р.

Слід зазначити, що з листа «Відповідь
на вимогу від 14.06.2013 р. № 26-03/03/226» № 06/181
від 01.07.2013 р. вбачається, що ТОВ
«Кредо-Центр» звернулось до Комітету з
приводу продовження строку надання на
Вимогу копій документів та інформації,
та частково виконало Вимогу
відповідача. Даний факт не
заперечувався відповідачем.

Листом Відділення № 26-03/2553 від 05.07.2013 р.
останнє продовжило строк надання
інформації та завірених копій
відповідно до Вимоги до 08.07.2013 р. з
огляду на часткове виконання Вимоги
ТОВ «Кредо-Центр».

Разом з цим, у зазначені строки
запитувана інформація ТОВ
«Кредо-Центр» до Комітету не надана,
листом № 07/009 від 15.07.2013 р. позивач
повідомив відповідача, що не вбачає
достатніх законних підстав для
виконання Вимоги в цілому, оскільки
питання дослідження наявності ознак
порушення законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції не
передбачено серед повноважень
відповідача.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
основним завданням Комітету є участь у
формуванні та реалізації конкурентної
політики, зокрема, в частині:
здійснення державного контролю за
дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції; запобігання,
виявлення і припинення порушень
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Відповідно до статті 16 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України"
державний уповноважений Комітету для
реалізації завдань, покладених на
Комітет, має повноваження вимагати від
суб'єктів господарювання інформацію, в
тому числі з обмеженим доступом.

Відповідно до частини сьомої статті 6
Закону України "Про Антимонопольний
комітет України" та абзацу десятого
статті 1 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" органом
Комітету, зокрема, є державний
уповноважений Комітету.

Згідно з частиною першою статті 22
Закону України "Про Антимонопольний
комітет України", зокрема, вимоги
органу Комітету в межах його
компетенції є обов'язковими для
виконання у визначені ним строки, якщо
інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 22 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України",
зокрема, суб'єкти господарювання,
об'єднання, інші юридичні особи, їх
структурні підрозділи, філії,
представництва, їх посадові особи та
працівники, фізичні особи зобов'язані
на вимогу органу Комітету,
уповноважених ним працівників
Комітету подавати документи, предмети
чи інші носії інформації, пояснення,
іншу інформацію, в тому числі з
обмеженим доступом та банківську
таємницю, необхідну для виконання
Комітетом, його територіальними
відділеннями завдань, передбачених
законодавством про захист економічної
конкуренції.

Відповідно до пункту 13 статті 5,6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" неподання інформації
Антимонопольному комітету України у
встановлений органом Антимонопольного
комітету України строк є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначено, що підставами для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Антимонопольного
комітету України є: неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи; недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин
справи № 96-03/07.13 та повноту їх
встановлення в оскаржуваному Рішенні,
суд дійшов висновку про те рішення
Комітету від 24.04.2014р. № 37/02-р/к прийняте
з правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
а також з повним з'ясуванням обставин,
які мають значення для справи, а тому
підстави для його скасування відсутні.

Стосовно доводів позивача щодо
неправомірності накладеного штрафу,
суд зазначає таке.

У відповідності до абзацу 2 частини
другої статті 52 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» за
порушення, передбачене пунктом 2 статті
50 цього Закону накладається штраф у
розмірі до десяти відсотків доходу
(виручки) суб'єкта господарювання від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за останній звітний рік, що
передував року, у якому накладається
штраф.

Згідно зі звітом про фінансові
результати ТОВ «Кредо-Центр» на 2013 рік,
дохід (виручка) від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
становить 4 039 000 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що на позивача правомірно накладено
штраф у розмірі 40 000,00 гривень внаслідок
невиконання в повному обсязі Вимоги.
(згідно з Розпорядженням
Адміністративної колегії Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
виправлення описки від 05.06.2014 р. №
92/02-рп/к).

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредо-Центр" про
визнання недійсним та скасування
рішення Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
24.04.2014 року № 37/02-р/к у справі № 96-03/07.13 не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 29.07.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева