м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Октант-центр"
до Державного публічного
акціонерного товариства " Національна
акціонерна компанія "Украгролізинг"
про стягнення збитків
Суддя Полякова К.В.
від позивача: Мудрак А.В. (дов.№б/н від
від відповідача: Грибук В.Ю.
(дов.№14/20-7-14 від 08.01.2014)
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Октант-центр"
звернулось до Господарського суду
міста Києва із позовом до Державного
публічного акціонерного товариства "
Національна акціонерна компанія
"Украгролізинг" про стягнення збитків.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги,
зазначає, що йому завдано збитки
внаслідок сплати ним лізингових
платежів за предмети лізингу, вилучені
у нього на підставі виконавчих написів
нотаріуса, які визнані такими, що не
підлягають виконанню.
У судовому засіданні 03.07.2014 представник
позивача надав усні пояснення по суті
спору та просив задовольнити позов.
Представник відповідача надав відзив
на позовну заяву та просив відмовити у
На запитання суду щодо наявності
додаткових обставин, що мають значення
для справи представники сторін
повідомили, що ними подані всі докази,
які мають значення для вирішення
справи по суті, судом досліджені всі
обставини справи і на підставі
зібраних доказів можливо прийняти
рішення у справі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2007 між Відкритим акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Украгролізинг»
(правонаступником є відповідач у
справі), як лізингодавцем, та Закритим
акціонерним товариством «Октант»
(правонаступником виступає позивач у
справі), як лізингоодержувачем,
укладено договір прямого лізингу №
22-07-687спл, за яким предметом лізингу,
відповідно до Додатку №1 до договору, є
трактор ХТЗ-17221.

31.01.2008 між сторонами вказаними вище,
укладено договір прямого лізингу №
22-08-36спл, предметом лізингу за яким є
дві одиниці зернозбирального КЗС-9-1
«Славутич», відповідно до Додатку №1 до
даного договору.

Окрім відрізнення предметів лізингу,
інші умови договорів є ідентичними та
збігаються у повному обсязі.

Відповідно до п.1 Договорів,
лізингодавець передає
лізингоодержувачу у користування на
визначений Договором строк предмет
лізингу, який є власністю лізингодавця
та визначений у додатку до Договору
«Найменування, кількість, ціна і
вартість предмета лізингу», що є
специфікацією предмету лізингу, а
лізингоодержувач сплачує за це
лізингові платежі на умовах договору.

Відповідно до п. 3.2.1 та 3.5 лізингодавець
зобов'язаний передати предмет лізингу
в користування лізингоодержувачу по
акту передачі. Укладення між сторонами
акту передачі предмет лізингу свідчить
про належне виконання
лізингоодержувачу зобов'язань щодо
передачі предмету лізингу та прийняття
лізингодавцем такого виконання.

Згідно п. п. 3.5.3, 3.5.4 договорів
лізингоодержувач зобов'язується
своєчасно та в повному обсязі, згідно
погодженого з лізингодавцем графіком,
сплачувати лізингові платежі
відповідно до умов договору. За
несплату частково або повністю
лізингових платежів протягом 30 днів
або порушення правил утримання чи
використання предмета лізингу на
вимогу лізингодавеця (його
структурного підрозділу, повноважної
особи) повернути йому предмет лізингу
разом з технічною документацією згідно
акту приймання-передачі в технічно
справному та комплексному стані.

Пунктами 3.1.6 договорів встановлено
право лізингодавця стягувати з
лізингоодержувача прострочену
заборгованість, вилучати предмет
лізингу у безспірному порядку на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо прострочення сплати становить
більше 30 календарних днів.

Унаслідок неналежного виконання ЗАТ
«Октант» (лізингоодержувачем) оплати
лізингових платежів, ВАТ НАК
«Украгролізинг» (лізингодавець)
звернулось до приватного нотаріуса
Хмельницького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 для вчинення виконавчого
напису нотаріуса, на підставі якого
14.10.2010 вилучено у ході виконавчого
провадження від ЗАТ «Октант» предмет
лізингу за договором №22-08-36спл від
31.01.2008, а саме зернозбиральний КЗС-9-1
«Славутич» у кількості двох одиниць.

Не погоджуючись із діями ВАТ НАК
«Украгролізинг», лізингоодержувач -
ЗАТ «Октант», звернулось до
господарського суду Хмельницької
області, рішенням якого від 11.01.2011 у
справі №8/1890-10 відмовлено ЗАТ «Октант»
у визнанні виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.04.2011 у справі
№8/1890-10 скасовано рішення
господарського суду Хмельницької
області та визнано виконавчий напис
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню.

У зв'язку із неналежним виконанням ЗАТ
«Октант» умов договору № 22-07-687спл від
18.10.2007 по оплаті лізингових платежів,
предмет лізингу за цим договором, а
саме трактор ХТЗ-17221 вилучено 17.02.2011 від
ЗАТ «Октант» та передано ВАТ НАК
«Украгролізинг» вході виконавчого
провадження на підставі виконавчого
напису нотаріуса.

Вважаючи, що вчинення такого напису є
незаконним, ЗАТ «Октант» звернулось із
позовом до господарського суду
Хмельницької області, рішенням якого,
що залишено без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.06.2011 від
28.04.2011 у справі №20/5025/281/11, визнано
оспорюваний виконавчий напис
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню.

Позивач, звертаючись із даним позовом
до суду, просить стягнути з відповідача
збитки, які виникли, як вважає позивач,
внаслідок сплати ним лізингових
платежів за предмети лізингу, вилучені
у нього на підставі виконавчих написів
нотаріуса, які визнані такими, що не
підлягають виконанню.

Розрахунок збитків, як вважає позивач,
визначається із сум оплачених
позивачем лізингових платежів, які
становлять за Договором № 22-07-687спл від
18.10.2007 грошову суму у розмірі 449228,60 грн.
та за Договором № 22-08-36спл від 31.01.2008 -
646766,08 грн., тобто у загальному розмірі
1095995,57 грн. Однак, враховуючи скрутне
матеріальне становище товариства та
неможливість сплати у повному обсязі
судовий збір відповідно до загальної
суми лізингових платежів, позивач у
межах даного позову просить стягнути
визначені ним збитки частково, а саме у
розмірі 100000,00 грн.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти задоволення позову зауважує, що
стягнення позивачем лізингових
платежів за користування предметом
лізингу, не може кваліфікуватись як
нанесені позивачу збитки. Також,
відповідач зазначає, що станом на день
розгляду спору, у позивача наявна перед
відповідачем заборгованість за
лізинговими платежами, що
підтверджується рішенням
господарського суду Хмельницької
області від 22.11.2010 у справі №5/1922-10.
Окрім того, відповідач наголошує на
застосування строку позовної давності,
оскільки позивач міг дізнатися про
порушення свого права ще з моменту
вилучення у нього предметів лізингу, а
саме 28.10.2010 та 11.04.2011 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Пунктом 1 частини 2
зазначеної статті визначені підстави
виникнення цивільних прав та
обов'язків, якими зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 292 Господарського
кодексу України лізингом є
господарська діяльність, спрямована на
інвестування власних чи залучених
фінансових коштів, яка полягає в
наданні за договором лізингу однією
стороною (лізингодавцем) у виключне
користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Відповідно до ст.ст. 806, 807 Цивільного
кодексу України за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених законом.

Відповідно до ст.16 Закону України „Про
фінансовий лізинг" сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором. Внесення
лізингових платежів і встановлює
обов'язок лізингоодержувача щодо їх
своєчасної сплати. Розмір, склад та
графік сплати лізингових платежів є
однією з істотних умов договору
лізингу.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Умовами Договору № 22-07-687спл від 18.10.2007
та № 22-08-36спл від 31.01.2008 встановлено
право лізингодавця стягувати з
лізингоодержувача прострочену
заборгованість, вилучати предмет
лізингу у безспірному порядку на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо прострочення сплати становить
більше 30 календарних днів.

Оскільки, позивач оплачував лізингові
платежі частково, за ним утворилась
заборгованість, факт наявності та
розмір якої встановлено рішенням
господарського суду Хмельницької
області від 22.11.2010 у справі №5/1922-10, що є,
відповідно до приписів ст.35
Господарського процесуального кодексу
України, загальновідомим фактом та не
підлягає доказуванню.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

У відповідності до ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до приписів статті 225 ГК
України, до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) порушення боржником
зобов'язання, що випливає з договору; 2)
збитків та їх розміру; 3) причинного
зв'язку між порушенням стороною
зобов'язання, що випливає з договору, та
збитками; 4) вини порушника
зобов'язання.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
порушення боржником договірного
зобов'язання є причиною, а збитки, які
завдано особі, - наслідком такого
порушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
розуміє під збитками здійснення ним
оплати лізингових платежів та
зазначає, що нанесення збитків
відповідачем підтверджується
матеріалами судових справ №20/5025/281/11
та №8/1890-10 за позовами ЗАТ «Октант» до
ВАТ НАК «Украгролізинг» про визнання
виконавчих написів нотаріуса такими,
що не підлягають виконанню. Розрахунок
збитків, як вважає позивач,
визначається із сум оплачених ним
лізингових платежів.

Однак, із даними твердженнями позивача
погодитись не можна, оскільки позивач
помилково визначає оплату ним
лізингових платежів, що є за своєю
суттю виконанням умов договорів
лізингу, як нанесення йому збитків, які
мають бути відшкодовані відповідачем.

Окрім того, як вже зазначалось судом
раніше, у позивача наявна перед
відповідачем заборгованість за
вказаними лізинговими платежами,
внаслідок порушення позивачем
визначених договорами лізингу умов та
термінів проведення оплати, що
встановлено рішенням господарського
суду Хмельницької області від 22.11.2010 у
справі №5/1922-10.

Враховуючи викладені вище обставини та
норми чинного законодавства, суд
зазначає, що заявлена позивачем до
стягнення грошова сума, розрахована на
підставі сплачених ним лізингових
платежів, не є втратами позивача та не
може бути компенсована шляхом
відшкодування збитків.

До того ж, позивачем не доведено
наявність та взаємопов'язаність
необхідних для відшкодування збитків
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, зокрема чітко не
визначено та не підкріплено належними
та допустимими доказами наявність
вини відповідача у завдані позивачу
збитків, порушення відповідачем
зобов'язання, що випливає з договору, не
доведено причинного зв'язку між
порушенням відповідачем зобов'язання,
що випливає з договору, та збитками, а
також помилково визначено правову
природу збитків та їх розмір.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

З огляду на вищезазначене, надаючи
оцінку доказам за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню.

Нормами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до приписів статті 49 ГПК
України, судові витрати - судовий збір -
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись,
ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з
додатковою відповідальністю
"Октант-центр" до Державного публічного
акціонерного товариства " Національна
акціонерна компанія "Украгролізинг"
про стягнення збитків - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 03.07.2014 року.

Повне рішення буде складено протягом
п'яти днів з дня проголошення вступної
та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

та підписано 08.07.2014 року

Суддя
К.В. Полякова