м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 924/575/14 15.07.14

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до публічного
акціонерного товариства "Банк Форум"

про стягнення 22 115,59 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Калашнікова О.О. -
представник за довіреністю № 10/00-95 від
17.06.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Господарського суду
Хмельницької області з позовом до
публічного акціонерного товариства
"Банк Форум"про стягнення 22 115,59 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 26.03.20188 року між ним
та акціонерним комерційним банком
«Форум» укладено договір банківського
рахунку.

20.03.2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про
перерахуванням частини коштів, що
знаходяться на рахунку на його
картковий рахунок НОМЕР_1.

У відповідь листом вих. №118/3900 від 24.03.2014
року відповідач повідомив, що під час
дії тимчасової адміністрації платежі з
рахунків в ПАТ «Банк «Форум» не
здійснюватимуться, оскільки вони
відповідно до п.5. ст. 36 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» є вимогами кредитора.

Не погоджують з вищезазначеним,
позивач звернувся до суду з вимогою про
стягнення на його користь за договором
банківського рахунку від 26.03.2008 року
кошти в сумі 22 115,59 грн.

Ухвалою Господарського суду
Хмельницької області від 30.04.2014 року
відповідно до ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України
порушено провадження у справі №924/575/14.

Ухвалою Господарського суду
Хмельницької області від 26.05.2014 року
справу передано за підсудністю до
Господарського суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 06.06.2014 року справу прийнято до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 08.07.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.06.2014 року виправити допущену в
ухвалі господарського суду м. Києва від
06.06.2014 року описку.

В судове засідання 15.07.2014 року
представник позивача не з'явився,
вимоги ухвали від 05.03.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення № 012.

Представник відповідача подав відзив
на позов відповідно до якого
заперечував проти позову та просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

26.03.2008 року між акціонерним комерційним
банком «Форум» в особі керуючого
Хмельницькою філією (банк) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт)
укладено договір банківського рахунку,
відповідно до умов якого банк
відповідно до чинного законодавства
України відкриває клієнту поточний
рахунок/-ки для здійснення
розрахунково-касових операцій та
зберігання коштів на ньому.

Відповідно до статуту публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів публічного акціонерного
товариства «Банк Форум» 29.04.2013 року
(протокол №2/2013), публічне акціонерне
товариство «Банк Форум» є
правонаступником усіх прав та
зобов'язань акціонерного комерційного
банку «Форум» у зв'язку зі зміною його
найменування (назви).

Відповідно до п.2.2 договору, платежі з
рахунку клієнта виконуються банком у
межах залишку коштів на початок
операційного дня з урахуванням
поточних надходжень коштів на рахунок
клієнта протягом операційного часу.

Операції за розрахунковими
документами у гривні, які надійшли від
клієнта протягом операційного часу,
здійснюються банком в день надходження
цих документів. Операції за
розрахунковими документами у гривні,
які надійшли після операційного часу,
банк виконує не пізніше наступного
робочого дня (п.2.3 договору).

20.03.2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про
перерахування коштів в розмірі 3 000,00
грн. з поточного рахунку на картковий
рахунок, у зв'язку з наявністю на ньому
неповернутого кредиту в розмірі 2 975,00
грн.

У відповідь листом вих. №118/3900 від 24.03.2014
року відповідач повідомив позивача про
те, що під час дії тимчасової
адміністрації платежі з рахунків в ПАТ
«Банк «Форум» не здійснюватимуться,
оскільки вони відповідно до п.5. ст. 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» є
вимогами кредитора. Всі платіжні
доручення, які були надіслані але не
проведені банком протягом 5 робочих
днів з моменту введення тимчасової
адміністрації повернуться клієнтам як
невиконані.

Згідно з ч. 3 статті 1068 ЦК України банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Відповідно до ч.1 статті 1071 ЦК України,
банк може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження.

Згідно з п.1.38 статті 1 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» списання договірне -
списання банком з рахунка клієнта
коштів без подання клієнтом платіжного
доручення, що здійснюється банком у
порядку, передбаченому в договорі,
укладеному між ним і клієнтом.

Таке договірне списання сторони
передбачили в п.5 1 договору, а саме: на
виконання умов п.п. 3.4.10, 3.4.11 цього
договору, клієнт доручає банку, а банк
зобов'язується самостійно здійснювати
переказ коштів з рахунку клієнта на
оплату послуг банку, для купівлі або
продажу іноземної валюти та сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

У всіх інших випадках, позивач для
переказу коштів повинен надавати банку
платіжні документи.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» передбачено, що ініціювання
переказу здійснюється за такими видами
розрахункових документів:

1) платіжне доручення;

2) платіжна вимога-доручення;

3) розрахунковий чек;

4) платіжна вимога;

5) меморіальний ордер.

Відповідно до ч. 1 статті 1075 ЦК України,
договір банківського рахунка
розривається за заявою клієнта у
будь-який час.

Залишок грошових коштів на рахунку
видається клієнтові або за його
вказівкою перераховується на інший
рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами (ч.3
статті 1075 ЦК України).

Як вбачається з банківської виписки,
станом на 24.04.2014 року залишок коштів
позивача на рахунку становить 22 115,59
грн.

Підстави розірвання договору
банківського рахунку передбачені
положеннями статті 1075 Цивільного
кодексу України, так договір
банківського рахунка розривається за
заявою клієнта у будь-який час (частина
1 статті 1075 ЦК України).

Закриття поточного рахунку за бажанням
клієнта здійснюється на підставі його
заяви про закриття рахунку, форма та
зміст якої встановлюються Інструкцією
про порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземній валютах .

Відповідно до п. 20.5 вказаної
Інструкції, закриття поточного рахунку
за бажанням клієнта здійснюється на
підставі його заяви про закриття
поточного рахунку, складеної в
довільній формі із зазначенням таких
обов'язкових реквізитів: найменування
банку; найменування (прізвища, ім'я, по
батькові), коду за ЄДРПОУ
(реєстраційного номера облікової
картки) власника рахунку; номера
рахунку, який закривається; дати
складання заяви.

Тобто, обов'язок відповідача у вказаній
справі може бути обґрунтований лише
невиконанням переказу за ініціативою
позивача або неперерахуванні коштів
при закритті рахунку. Проте, в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази подання позивачем та
невиконання відповідачем будь-якого
розрахункового документа відповідача.
А також, відсутні докази звернення
позивача до відповідача з заявою про
закриття рахунку та повернення залишку
коштів на рахунку та її невиконання
відповідачем.

У зв'язку з вищезазначеним, позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача грошових коштів в розмірі
22 115,59 грн. є необґрунтованими.

Також, суд зазначає, що рішенням
Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
14.03.2014 №14 «Про виведення з ринку та
здійснення тимчасової адміністрації»
у публічного акціонерного товариства
«Банк Форум» запроваджено тимчасову
адміністрацію строком на три місяці з 14
березня 2014 року по 13 червня 2014 року.

Крім того, рішенням Виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 16.06.2014 №49 «Про
початок ліквідації ПАТ «Банк Форум» та
призначення уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію»на підставі Постанови
Правління Національного банку України
від 13.06.2014 №355 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
публічного акціонерного товариства
«Банк «Форум» вирішено розпочати
ліквідацію публічного акціонерного
товариства «Банк Форум» відповідно до
плану врегулювання з 16 червня 2014 року.

Тобто, станом на момент звернення
позивача з позовом до суду у
відповідача запроваджена тимчасова
адміністрація, а на момент вирішення
спору - відкликано банківську ліцензію
та розпочато процедуру ліквідації.

Відповідно до ч. 1 статті 1074 ЦК України
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону
встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням
банком, у якому введена тимчасова
адміністрація чи почата процедура його
ліквідації, своїх зобов'язань перед
його кредиторами, норми Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" є спеціальними, а даний
Закон є пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 частини 5 статті 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 даного Закону передбачено, що
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значені "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

А тому, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, указаний Закон не дає
визначення поняття "кредитор банку".
Визначення терміну "кредитор банку"
міститься у статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", та під
яким розуміється - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 ЦК України,
за договором банківського рахунка
банк, зокрема, зобов'язується
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" переказ коштів - рух певної
суми коштів з метою її зарахування на
рахунок отримувача або видачі йому у
готівковій формі. Ініціатор та
отримувач можуть бути однією і тією ж
особою.

Отже, враховуючи вищезазначене, та,
зокрема, положення статей 177, 190, 509 ЦК
України, зобов'язання щодо переказу
коштів (стягнгення) з рахунку позивача,
відкритому у відповідача, на його
рахунок в іншому банку чи на рахунок
контрагента позивача є майновим
зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених
положень, позивач є кредитором банку на
якого поширюються обмеження
встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб", і
тому не можуть бути задоволені його
вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від
часу запровадження у останньому
тимчасової адміністрації.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Тому, враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
коштів у розмірі 22 115,59 грн. не
підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
позивач не позбавлений можливості
захистити свої майнові права за
договором банківського рахунку в
порядку передбаченому Законом України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб".

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 21.07.2014 року.

Суддя
С.М. Мудрий