ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.07.14р. Справа № 904/4829/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м.
Дніпропетровськ

відповідач-2 - Міське управління
юстиції м. Дніпропетровська в особі
реєстраційної служби міського
управління юстиції м. Дніпропетровська

третя особа 1 яка не заявляє
самостійних вимоги на предмет спору на
стороні позивача Дніпропетровська
міська рада

третя особа 2 яка не заявляє
самостійних вимоги на предмет спору на
стороні позивача Комунальне
підприємство "Міськавтопарк"

про розірвання інвестиційного
договору та визнання права власності

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

позивач: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Сириця О.С., дов. № 2
від 16.01.2014 року, представник;

третя особа 1: не з'явився

третя особа 2:Підлужний В.М. -
представник, довіреність від 08.07.2014
року

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області із позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Дніпропетровськ, третя особа 1 яка не
заявляє самостійних вимоги на предмет
спору на стороні позивача
Дніпропетровська міська рада, третя
особа 2 яка не заявляє самостійних
вимоги на предмет спору на стороні
позивача комунальне підприємство
"Міськавтопарк" про розірвання
інвестиційного договору та визнання
права власності.

15.07.2014 року позивачем подано заяву, з
урахуванням якої останній просить
розірвати інвестиційний договір від
24.01.2014 року №240114; визнати право
власності на нерухоме майно;
зобов'язати реєстраційну службу
міського управління юстиції
м. Дніпропетровська
зареєструвати право власності.

Відповідач 1 відзив на позов не надав,
явку в судові засідання, призначені для
розгляду справи, не забезпечив.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2
постанови).

Ухвалою господарського суду від
15.07.2014року залучено до участі у справі
у якості відповідача 2
Дніпропетровське міське управління
юстиції в особі реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції.

Представник відповідача 2 письмовий
відзив для долучення до матеріалів
справи не надав, у судовому засіданні
29.07.2014 року надав пояснення по справі.

Третя особа 1 надала письмові пояснення
по справі, справу просить розглядати
без участі її представника.

Третя особа 2 надала письмові пояснення
по справі.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 29.07.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.01.2014 р. між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі-позивачем) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(далі - відповідачем-1) було укладено
інвестиційний договір (далі - Договір).

Згідно з п.2.1 Договору, предметом цього
Договору є участь Сторін у будівництві
Комплексу з отриманням у загальну
пайову власність Сторін відповідних
часток у Комплексі на умовах і в
порядку, передбачених Договором.

Відповідно до п.2.2 Договору, забудовник
є замовником будівництва Комплексу й
організовує інвестування будівництва
Комплексу, зокрема шляхом виконання
зобов'язань, визначених цим Договором.

Пунктом 2.3. Договору, передбачено що
інвестор здійснює фінансування
будівництва Комплексу шляхом внесення
Інвестиції, а Забудовник забезпечує
реалізацію Інвестиції Інвестора.

28.02.2014 р. позивач повідомив Відповідача
про початок будівельних робіт та
просив виконати умови 2.4 Договору.

У відповідності п. 2.4. Договору було
встановлено наступний Графік
інвестування: до 25.02.2014р. - 45 000 грн.
(сорок п'ять тисяч грн..)

22.04.2014 р. позивач повторно повідомив
відповідача про необхідність виконати
вимоги Договору щодо інвестицій, а
також про хід будівництва та правові
наслідки передбачені п. 2.10 та 4.3.
Договору.

29.05.2014 р. позивачем були закінчені
будівельні роботи передбачені
Договором.

Відповідно до матеріалів технічної
інвентаризації позивачем було
збудовано комплекси автостоянок з
наступними технічними
характеристиками :

- Літ А-1 - будівля охорони; Літ Б - навіс;
№1,2 - огорожа; І - замощення, що
розташована за адресою: АДРЕСА_3,
загальною площею 894 кв.м.

- Літ А - будівля охорони, ґанок; Літ Б -
Вольєр; Літ В,Г,Д - навіс; №1-3 -огорожа; І -
замощення, що розташована за адресою:
АДРЕСА_4, загальною площею 3971 кв.м.

30.05.2014 р. Позивач направив листа
відповідачу згідно з яким позивач
зазначав про повне виконання
інвестиційного договору.

Доказів виконання зобов'язань
відповідачем 1 за договором від 24.01.2014
року сторонами не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно до ч.1 ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що у
разі порушення Інвестором терміну
Інвестування більш ніж на 1 (один)
місяць Забудовник має право самостійно
або із залученням коштів інших осіб
здійснити інвестування будівництва
Комплексу у відповідній сумі за
Інвестора, при цьому Інвестор, який
допустив прострочення, зобов'язаний
відшкодувати Забудовникові всі
пов'язані з цим витрати. Якщо Інвестор
не відшкодує вищезгаданих витрат
протягом 1 (одного) місяця, цей Договір з
ним може бути розірваний за рішенням
Забудовника або за рішенням суду.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги щодо розірвання інвестиційного
договору № 240114 від 24.01.2014 року,
укладеного між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ст. 653 Цивільного
кодексу України, у разі зміни або
розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни. Якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Щодо позовних вимог про визнання
права власності, господарський суд
вважає за необхідне зазначити
наступне. о незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України
встановлено, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Згідно з ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно, вважається самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно ч. 4 ст. 376 ЦК України на
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Як вбачається з відзиву
Дніпропетровської міської ради,
підписаного міським головою, рішенням
Дніпропетровської міської ради «Про
внесення змін до положення про порядок
справляння збору за місця для
паркування транспортних засобів на
території міста» від 28.12.2011 р. № 9/19 та
рішенням Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської Ради «Про
затвердження Переліку спеціальних
земельних ділянок, відведених для
організації та провадження діяльності
зі забезпечення паркування
транспортних засобів у
м. Дніпропетровську» від 16.05.2012 р. за №452
рада, реалізовуючи правомочності
власника майданчику віднесла
майданчик по АДРЕСА_3, та по
АДРЕСА_4 до майданчиків, що
використовуються для паркування
транспортних засобів, а потім на
підставі конкурсу передала майданчики
на баланс КП "Міськавтопарк".

Відповідно до норм Земельного кодексу
України, Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні"
розпорядження земельними ділянками,
передача їх у власність чи
користування громадян та юридичних
осіб належать до повноважень
Дніпропетровської міської ради.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу
України передбачено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної та комунальної власності за
рішеннями органів влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим кодексом.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 266 Податкового
кодексу України, перелік спеціальних
земельних ділянок, відведених для
організації та провадження діяльності
із забезпечення паркування
транспортних засобів, в якому
зазначаються їх місцезнаходження,
загальна площа, технічне облаштування,
кількість місць для паркування
транспортних засобів, затверджується
рішенням сільської, селищної або
міської ради про встановлення збору.

Таким чином, Дніпропетровська міська
рада, реалізовуючи правомочності
власника майданчику, спочатку віднесла
майданчик по АДРЕСА_3, та по АДРЕСА_4 до
майданчиків, що використовуються для
паркування транспортних засобів, а
потім на підставі конкурсу передала їх
на баланс КП "Міськавтопарк".

Між КП «Міськавтопарк» та Позивачем
було укладено договір №164 від 04.02.2013р.
та договір №232 від 04.02.2013 р. АП «Про
організацію та експлуатацію
майданчика для паркування», яким
Позивачу було надано у користування за
плату майданчики для паркування, що
розташовані за адресами - АДРЕСА_3 та
АДРЕСА_4.

Відповідно до пунктів 2.2.2., 2.2.4., 2.2.6.
Договорів «Про організацію та
експлуатацію майданчика для
паркування», окрім іншого Позивач
зобов'язаний обладнати і
використовувати майданчик для
паркування відповідно до Постанови
КМУ «Про затвердження Правил
паркування транспортних засобів» від 3
грудня 2009 р. N 1342, Правил Дорожнього
руху, інших нормативних актів, а також
забезпечувати паркування транспортних
засобів на майданчиках для паркування,
здійснювати контроль з своєчасною
сплатою користувачами майданчику для
паркування вартості послуг за
паркування транспортних засобів та
здійснення інших обов'язків.

Як вбачається зі звіту про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій будівель та споруд -
будівля охорони (Літ. А-1), розташованих
по АДРЕСА_3 встановлено, що несучі,
огороджувальні конструкції та вироби
знаходяться в нормальному і
задовільному стані. Згідно з
нормативною класифікацією по несучій
здатності і експлуатаційним
характеристикам конструкції і вироби
відносяться до категорії К1 таК-2. В
будівлях та спорудах - висота
приміщень, внутрішнє планування, площі
основних та допоміжних приміщень
відповідають вимогам діючого ДБН
В.2.2-9-2009 «Громадські
будинки та споруди. Норми
проектування». СНІП 2.09.02-85 «Промислові
будинки. Норми проектування».
Конструкції та вироби відповідають
державним стандартам, будівельним
нормам і правилам, нормативним актам
пожежної безпеки та санітарному
законодавству. Стан нормальний
конструкція відповідає категорії К-1.

Щодо будівельних конструкцій
розташованих по АДРЕСА_4 встановлено,
що несучі, огороджувальні конструкції
та вироби знаходяться в нормальному і
задовільному стані. Згідно з
нормативною класифікацією по несучій
здатності і експлуатаційним
характеристикам конструкції і вироби
відносяться до категорії К1 таК-2. В
будівлях та спорудах - висота
приміщень, внутрішнє планування,
площі основних та допоміжних приміщень
відповідають вимогам діючого ДБИ
В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди.
Норми проектування». СНІП 2.09.02-85
«Промислові будинки. Норми
проектування». Конструкції та вироби
відповідають державним стандартам,
будівельним нормам і правилам,
нормативним актам пожежної безпеки та
санітарному законодавству. Навіси (Літ.
В,Г,Д). Стан нормальний конструкція
відповідає категорії К-1. Всі інженерні
комунікації, які підведені до будівлі
охорони та споруд знаходяться в
робочому стані.

Отже, в результаті проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій встановлено можливість
експлуатації будівель за
функціональним призначенням.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає за можливе задовольнити
позовні вимоги в частині визнання
права власності на нерухоме майно.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання зареєструвати право
власності, то вони підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України, права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 19 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: рішень судів, що набрали
законної сили. інші речові права на
нерухомі речі підлягають державній
реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Вимога зареєструвати право власності
на нерухоме майно є похідною від
основної вимоги про визнання права
власності та підлягає розгляду в
порядку господарського судочинства,
спір у даній справі по суті стосується
права власності на об'єкт нерухомості
та не пов'язаний із захистом прав,
свобод чи інтересів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, що виключає розгляд справи у
порядку адміністративного
судочинства.

Така правова позиція узгоджується з
практикою Вищого господарського суду
України та Верховного суду України, а
саме в постанові Верховного Суду
України від 13 травня 2008 року у справі №
1/23, в постанові Вищого господарського
суду України від 11 лютого 2010 року у
справі № 02-03/587, постанові Вищого
господарського суду України від 25
квітня 2012р. справа № 5002 12/1439.1-2011.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача 1,
судовий збір стягується з останнього.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85,115-116
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

На підставі вищевказаного, керуючись
ст.ст. 33, 43, 44, 49, 82-85, 115-116 ГПК
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Розірвати інвестиційний договір
від 24.01.2014 р. за № 240114 укладений між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(далі-позивачем) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2.

Визнати за Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право
власності на нерухоме майно:

- Автостоянку, що розташована за
адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський
район, АДРЕСА_3, яка складається з Літ
А-1 - будівля охорони площею 4,2 кв.м.; Літ
Б - навіс площею 22,0 кв.м., літ №1,2 -
огорожа площею 186,9 кв.м.; Літ І -
замощення площею 841,9 кв.м..

- Автостоянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_4, яка складається з Літ
А-1 - будівля охорони площею 7,0 кв.м.,
ганок площею 2,0 кв.м ; Літ Б - вольєр
площею 18,3 кв.м., Літ В - навіс площею 350,5
кв.м., літ Г - навіс площею 332,5 кв.м., літ Д
- навіс площею 369,9 кв.м., літ №1-3 -
огорожа площею 509,6 кв.м.; Літ І -
замощення площею 2381 кв.м..

Зобов'язати Дніпропетровське міське
управління юстиції в особі
реєстраційної служби міського
управління юстиції зареєструвати
право власності фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
нерухоме майно:

- Автостоянку, що розташована за
адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський
район, АДРЕСА_3, яка складається з Літ
А-1 - будівля охорони площею 4,2 кв.м.; Літ
Б - навіс площею 22,0 кв.м., літ №1,2 -
огорожа площею 186,9 кв.м.; Літ І -
замощення площею 841,9 кв.м..

- Автостоянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_4, яка складається з Літ
А-1 - будівля охорони площею 7,0 кв.м.,
ганок площею 2,0 кв.м ; Літ Б - вольєр
площею 18,3 кв.м., Літ В - навіс площею 350,5
кв.м., літ Г - навіс площею 332,5 кв.м., літ Д
- навіс площею 369,9 кв.м., літ №1-3 -
огорожа площею 509,6 кв.м.; Літ І -
замощення площею 2381 кв.м.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
судовий збір в розмірі 4263 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 04.08.2014 року.

Суддя С.В. Мартинюк