КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р. Справа№ 910/22958/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

За розглядом апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації»

на рішення Господарського суду м.
Києва від 07.04.2014р. у справі № 910/22958/13
(склад суду: головуюча суддя Трофименко
Т.Ю., судді Ващенко Т.М., Смирнова Ю.М.)

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні

телекомунікації»

до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

про стягнення коштів (15 860 грн.)

За зустрічним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

Саркісівни

до Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Інтернаціональні телекомунікації»

про визнання
недійсним договору

Представники сторін:

від позивача (відповідач за зустрічним
позовом, скаржник):

Павлушкін О.С. (довіреність № 129-Д від
01.07.2014р.);

від відповідача (позивач за зустрічним
позовом):

ОСОБА_4 адвокат (ордер серії КВ № 099001;
договір від 17.12.2013р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014р. відмовлено у
задоволенні первісних позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації» про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 15 860
грн., а також відмовлено у задоволенні
зустрічного позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору оренди нежитлового
приміщення № 1751 від 02.12.2010р., укладеного
між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації».

Ухвалою суду від 05.06.2014р. прийнято до
провадження апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації», у якій, скаржник
просить:

- в частині відмови в задоволенні
позовних вимог за первісним позовом
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014р. у справі № 910/22958/13
скасувати;

- первісний позов скаржника
задовольнити в повному обсязі:

стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтернаціональні телекомунікації» 15
860 грн.;

- в частині відмови в задоволенні
позовних вимог за зустрічним позовом
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014р. у справі № 910/22958/13
залишити без змін.

Скаржник категорично незгодний з
рішенням суду від 07.04.2014р. в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
за первісним позовом, вважає, що
зазначене рішення прийняте з
порушенням норм матеріального права,
при невідповідності висновків суду
обставинам справи, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд визнав встановленими, що є
підставою для його скасування.

Згідно викладеного в апеляційній
скарзі, суд дійшов помилкових
висновків про неможливість
витребування скаржником від
відповідача відповідно до положень ст.
1212 ЦК України грошових коштів в розмірі
15 860 грн., оскільки положення п. 3 ч. 3 ст.
1212 ЦК України як в цілому глави № 83
«Набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави»
повністю розповсюджуються на спір, що
виник між скаржником та відповідачем у
зв'язку із поверненням однією із сторін
у зобов'язанні.

Представник відповідача в судовому
засіданні відзначав про
необґрунтованість доводів апелянта, та
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги поданої ТОВ
«Інтертелеком».

За розглядом матеріалів справи, при
дослідженні наявних доказів,
враховуючи пояснення представників
сторін та доводи скаржника викладені в
апеляційній скарзі, судом
відзначається про відсутність підстав
для скасування оскаржуваного рішення
виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, не
заперечується сторонами та
встановлено під час розгляду справи
судом першої інстанції, що у
відповідності до умов (п. 5) укладеного
23.11.2010 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації» попереднього
договору, позивачем (за первісним
позовом) на користь відповідача було
перераховано 15860 грн. згідно платіжного
доручення № 47852 від 24.11.2010р. в рахунок
оплати 50 % від вартості місячної
орендної плати.

В силу положень ст. 635 ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

За укладеним між сторонами договором
оренди нежитлового приміщення № 1751 від
02.12.2010р. відповідач зобов'язався
передати в оренду позивачу, а позивач
прийняти від відповідача нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1
договору оренди).

Згідно з умовами вказаного договору (п.
8.1, п. 9.7) цей договір вступає в силу з
моменту його підписання обома
сторонами; після набрання чинності цим
договором всі попередні переговори за
ним, листування, попередні договори,
протоколи про наміри та будь-які інші
усні або письмові домовленості сторін
з питань, що так чи інакше стосуються
цього договору, втрачають юридичну
силу, але можуть братися до уваги при
тлумаченні умов цього договору.

У відповідності до п. 5 попереднього
договору орендатор зобов'язувався
протягом 2 робочих днів з моменту
виставлення орендодавцем відповідного
рахунку внести на користь орендодавця
задаток в розмірі 50 відсотків від
вартості місячної орендної плати,
вказаної в п. 2 цього попереднього
договору, за об'єкт оренди; після
укладення основного договору оренди
об'єкту оренди, завдаток зараховується
в рахунок часткової оплати першого
місяця оренди за користування об'єктом
оренди по основному договору.

Виходячи з наведених положень закону
та погоджених сторонами умов
договорів, відносини за попереднім
договором між сторонами припинилися, у
зв'язку з укладенням основного
договору, а отримані відповідачем
грошові кошти в сумі 15860 грн. 24.11.2010р., в
силу домовленості сторін є частиною
проведеної оплати за перший місяць
оренди за договором оренди № 1751 від
02.12.2010р., який вступив в силу з моменту
його підписання сторонами.

Предметом первісного позову у справі є
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації» про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
грошових коштів в сумі 15860 грн..

Обґрунтовуючи підстави заявлених
вимог, позивач з посиланням на
положення ст. 1212 ЦК України
стверджував, що підстава утримувати
відповідачу у себе грошові кошти в сумі
15860 грн. відпала у зв'язку із фактичним
закінченням строку дії договору оренди
02.11.2013р. та не переданням за час його дії
в користування позивачу нежитлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

У ст. 1212 Цивільного кодексу України
визначено загальні положення про
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави:

1. Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

3. Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 1 ст. 1213 Цивільного кодексу
передбачено, набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі.

Аналіз указаної норми права дає
підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов'язань породжують
такі юридичні факти: 1) набуття особою
майна або його збереження за рахунок
іншої особи; 2) відсутність для цього
правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у даній справі,
було укладено попередній договір від
23.11.2010р., а кошти, які позивач просить
стягнути з відповідача, отримано
останнім як завдаток у розмірі 50 % від
вартості місячної орендної плати по
укладеному договору оренди № 1751 від
02.12.2010р., то такі кошти набуто за
наявності правової підстави, а тому не
може бути витребувано відповідно до
положень ст. 1212 ЦК України.

Зазначене відповідає висновкам щодо
застосування положень ст. 1212 ЦК
України, які викладені Верховним Судом
України у постанові від 22.01.2013р. у
справі № 5006/18/13/2012, на які, у
оскаржуваному рішенні, судом першої
інстанції вірно зроблено посилання, а
такі обов'язкові до врахування при
прийнятті рішення, в силу положень ч. 3
ст. 82 ГПК України.

Ухвалою суду від 18.12.2013р. до спільного
розгляду з первісним позовом в межах
даної справи прийнято зустрічний позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 де
заявлені вимоги визнати договір оренди
нежитлового приміщення № 1751 від
02.12.2010р. укладений між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації» - недійсним.

Зустрічні вимоги про недійсність
договору з підстав передбачених ст. 234
ЦК України, обґрунтовуються тим, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації» за весь час дії
основного договору не виконало умов п.
3.5. основного договору та не вступило у
строкове платне користування
приміщенням, тому відповідачем за
зустрічним позовом було укладено з
позивачем за зустрічним позовом
фіктивний договір з метою повернення
завдатку, сплаченого відповідно до
умов попереднього договору.

Відповідно до статті 234 Цивільного
кодексу України фіктивний правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином визнається судом
недійсним.

У п. 3.11 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013р. «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» зазначено:

- фіктивний правочин (стаття 234 ЦК
України) є недійсним незалежно від мети
його укладення, оскільки сторони не
мають на увазі настання правових
наслідків, що породжуються відповідним
правочином…Саме лише невчинення
сторонами тих чи інших дій на виконання
правочину не означає його фіктивності.
Визнання фіктивного правочину
недійсним потребує встановлення
господарським судом умислу його
сторін…

- у розгляді відповідних справ суд має
враховувати, що ознака фіктивності має
бути притаманна діям усіх сторін
правочину. Якщо хоча б одна з них
намагалася досягти правового
результату, то даний правочин не може
визнаватися фіктивним. Позивач, який
вимагає визнання правочину недійсним,
повинен довести, що всі учасники
правочину не мали наміру створити
правові наслідки на момент його
вчинення.

При встановленні обставин існування
між сторонами попереднього договору
щодо укладення основного договору,
проведення оплати в сумі 15860 грн. в
рахунок оплати 50 % від вартості
місячної орендної плати згідно
домовленості сторін про укладення
договору оренди за попереднім
договором від 23.11.2010р., та врахувавши
ведення переписки щодо підписання акту
приймання-передачі приміщення (лист
від 17.12.2010р., лист від 03.12.2010р.), судом
першої інстанції зроблено правильний
висновок про недоведеність обставин
згідно зі ст. 234 Цивільного кодексу
України, на підставі яких оскаржуваний
договір оренди нежитлового приміщення
№ 1751 від 02.12.2010р., укладений між
сторонами, підлягав би визнанню
недійсним.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що судом першої
інстанції повно, всебічно та об'єктивно
з'ясовано обставини справи, рішення
ухвалено відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим відсутні підстави для
задоволення апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації» та скасування
рішення Господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтернаціональні телекомунікації»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
07.04.2014р. у справі № 910/22958/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/22958/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Р.І. Самсін

Судді
С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала