номер провадження справи 32/40/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014
Справа № 908/1548/14

за позовом Управління Головного
Каховського магістрального каналу (74822,
Херсонська область,
Каховський район, смт. Любимівка, вул.
Індустріальна, 4)

до відповідача Комунального
підприємства "Облводоканал"
Запорізької обласної ради (69035, м.
Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 180-а)

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача -Державна фінансова
інспекція в Херсонській області (73000, м.
Херсон, вул.
Декабристів, 28)

про стягнення 3166376,10 грн.

Суддя Колодій Н.А.

Представники сторін:

Від позивача Шевченко О.В., на
підставі довіреності № 01/834 від 22.07.2014
р.;

Цілинко М.І., на підставі довіреності
№ 01/834 від 22.07.2014 р.;

Від відповідача Скворцова О.О., на
підставі довіреності № 01/1788 від 24.12.2013
р.

Від третьої особи не з'явився

Суть спору:

08.05.2014 р. до господарського суду
Запорізької області звернулось
Управління Головного Каховського
магістрального каналу з позовною
заявою до Комунального підприємства
"Облводоканал" Запорізької обласної
ради, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - Державна
фінансова інспекція в Херсонській
області про стягнення 3166376,10 грн.
заборгованості.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 12.05.2014 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/1548/14,
присвоєно справі номер провадження
32/40/14, з призначенням судового
засідання на 28.05.2014 р.

Ухвала направлялась на адресу сторін в
установленому законом порядку. У
сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи.

Поштові повідомлення свідчать, що
сторони належним чином повідомлені про
дату, час і місце проведення судового
засідання.

Ухвалою суду від 28.05.2014 р., за
клопотанням відповідача строк
розгляду спору було продовжено
відповідно до ст. 69 ГПК України, розгляд
справи відкладено на
23.07.2014 р.

Позивач підтримав вимоги, викладені в
позовній заяві та обґрунтовує ст. 526
Цивільного кодексу України, ст. ст. 173,
174, 179, 193, 224 Господарського кодексу
України, "Порядком надання платних
послуг бюджетними установами й
організаціями, що належить до сфери
управління Державного комітету
України по водному господарству, на
замовлення юридичних і фізичних осіб"
затвердженого Наказом № 92/243/104 від
21.05.2001 р.

Представник відповідача позов не
визнав, вважає вимоги позивача
необґрунтованими і безпідставними, з
підстав викладених в відзиві та в
додаткових доповненнях до відзиву
(відзив та доповнення до нього долучені
до матеріалів справи).

Третя особа, в судові засідання не
з'являлась, але на адресу
господарського суду Запорізької
області надішли письмові пояснення по
суті спору, в яких третя особа
підтримує позицію позивача щодо
обов'язковості сплати вартості подачі
замовленого обсягу води в
магістральний канал та вартість
подальшої її транспортування по каналу
до насосної станції відповідача
відповідно до п. 9 Порядку № 92/243/104, яка
викладена в акті ревізії від 04.062013 р. №
07-17/07 та просить суд розглянути справу
без участі їх представника

За письмовим клопотанням
представників сторін судове засідання
велось без застосування технічних
засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 23.07.2014 р., на підставі
ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення позивача та
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників.

Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, у тому числі щодо
відшкодування кредиторові або іншій
особі збитків (шкоди), є зобов'язання,
які виникають з угод або в наслідок
заподіяння шкоди, що передбачено ст. 11
ЦК України.

Звернувшись до суду з вимогами про
стягнення з Комунального підприємства
"Облводоканал" Запорізької обласної
ради про стягнення 3166376,10 грн. позивач
посилається на висновок Акту Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області № 07-17/07 від 04.06.2013 р. ревізії
фінансово-господарської діяльності
Головного Каховського магістрального
каналу за період з 01.07.2010 р. по 31.12.2012 р.

Ревізією встановлено, що протягом
періоду, що підлягав ревізії
комунальним підприємством
«Облводоканал» ЗОР для потреб
«Західного групового водогону»
здійснювався водозабір з водного
об'єкту канал Р-9 Управління за
допомогою власної насосної станції без
укладання договору на надання послуг з
подачі води та без оплати витрат
понесених на головній водозабірній
споруді та витрат, пов'язаних із
подачею води до водозабірної споруди
водокористувача КП «Облводоканал» ЗОР.
Загалом період 2010- 2012 років,
комунальним підприємством КП
«Облводоканал» ЗОР відповідно даних
диспетчерів Управління здійснено
водозабір з каналу Р-9 в загальному
обсязі 28 477,4 тис. м3. Враховуючи
вищевикладене, Управлінням в порушення
вимог п. 15 ст. 6 Закону України «Про
державний бюджет на 2010 рік», п. 14 ст. 4
Закону України " Про державний бюджет
на 2011 рік», п. 12 ст. 4 Закону України «Про
державний бюджет на 2012 рік» та п. 9
Порядку надання платних послуг
бюджетними установами й
організаціями, що належать до сфери
управління Державного комітету
України по водному господарству, на
замовлення юридичних і фізичних
ствердженого спільним наказом
Державного комітету України по водному
господарству, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України від 21.005.2001 № 92/243/104 (далі
Порядок № 92/243/104), внаслідок не
укладання договору з водокористувачем
КП «Облводоканал» ЗОР недоотримало
доходів від транспортування води на
загальну суму 533 598,58 гривень. Крім того,
в порушення п. 9 Порядку № 92/243/104,
внаслідок не укладання договору з
водокористувачем КП «Облводоканал»
ЗОР Управлінням проведено покриття
витрат сторонньої юридичної особи на
оплату вартості електроенергії на
транспортування води, що забирається
водокористувачем на комунальні
потреби на загальну суму 2 632 777,52
гривень. У зв'язку із чим Управління
Головного Каховського магістрального
каналу було зобов'язано стягнути з КП
«Облводоканал» ЗОР недоотримані
доходи від транспортування води на
загальну суму 533 598,58 гривень та
оплачені Управлінням витрат на оплату
вартості електроенергії по
транспортуванню води, яка забиралась
користувачем на комунальні потреби на
загальну суму 2 632 777,52 гривень.

У зв'язку з цим, позивач направив
претензії (вих. № 01/1091 від 12.07.2013 р. та
вих. № 01/329 від 02.04.2014 р.) на адресу
відповідача з вимогою відшкодувати
3166376,10 грн. та з зобов'язанням укласти
договір для подальшої сплати цих
витрат.

Відповідач претензії залишив без
задоволення.

У зв'язку з цим позивач передав на
розгляд суду спір про стягнення з
відповідача на його користь 3166376,10 грн.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Будівництво Західного групового
водоводу, в склад якого входить
насосна станція 1-го підйому, розпочато
на підставі розпорядження Ради
Міністрів УРСР № 759-д 27.09.1997р.,
розпорядження Запорізького
облісполкома № 16-р від 16.01.1978 р.

Метою будівництва водоводу було
постачання питної води в сільські
райони Запорізької області.
Міністерство меліорації та водного
господарства УРСР забезпечило
будівництво та ввід в експлуатацію
магістрального водопроводу та
водозабірної споруди (ЗГВ) для
забезпечення питною водою сільських
регіонів Запорізької області з канату
Р-9.

Загальнодержавна програма розвитку
водного господарства, затверджена
Законом України "Про загально державну
програму розвитку водного
господарства" від 17.01.2002 р. також
визначала, що для усунення
територіальної і часової
нерівномірності розподілу стоку
водозабезпечення в Україні
здійснюється за допомогою у тому числі
7 великих каналів (до якого відноситься
Каховський магістральний канал),
водосховища Дніпровського каскаду з
корисним об'ємом 18,7 куб. кілометрів
забезпечують більше половини обсягу
водокористування.

Відповідно до пункту 1.1. Положення про
Управління Головного Каховського
магістрального каналу, затвердженого
наказом Державного агентства водних
ресурсів України № 185 від 03.10.2011р. (копія
є в матеріалах справи) визначає, що
Управління Головного Каховського
магістрального каналу є бюджетною
неприбутковою організацією, що
належить до сфери управління
центрального органу виконавчої влади.
Пункт 1.2. Положення встановлює, що
Управління згідно із чинним
законодавством належить до переліку
підприємств та організацій, які
забезпечують перекидання води в
маловодні регіони каналами і
водогонами між басейнового та
внутрішньо басейнового перерозподілу
водних ресурсів.

На підставі викладеного, Управління
головного Каховського магістрального
каналу є бюджетною організацією, тому
фінансування його основної діяльності
- міжгалузевого, регіонального та
місцевого перерозподілу водних
ресурсів з метою забезпечення потреб
населення та галузей економіки,
відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу
України повинно здійснюватися із
коштів Державного бюджету.

Відповідач у відповідності зі ст. 42
Водного Кодексу України є первинним
водокористувачем (первинні
водокористувачі це ті, що мають власні
водозабірні споруди і відповідне
обладнання для забору води). Згідно зі
ст. 46 Водного Кодексу в Україні
встановлено два види водокористування
- загальне та спеціальне. Спеціальне
водокористування - це забір води з
водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води, включаючи забір
води із застосуванням каналів. Згідно
до приписів ст. 48 Водного Кодексу
спеціальне водокористування - це забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських (у
тому числі для цілей аквакультури) та
інших державних і громадських потреб.

В період, який зазначений позивачем в
позовній заяві - 2010 - 2012 рр. діяли
Постанова КМУ від 29 липня 1999 р. N 1379 «Про
затвердження переліку платних послуг,
які можуть надаватися бюджетними
установами та організаціями, що
належать до сфери управління
Державного комітету по водному
господарству, на замовлення юридичних
і фізичних осіб» ( далі - Постанова КМУ
№ 1379) та Постанова КМУ від 26 жовтня 2011р.
N 1101 «Про затвердження переліку платних
послуг, які надаються бюджетними
установами, що належать до сфери
управління Державного агентства
водних ресурсів» (далі - Постанова КМУ
№ 1101). Ці постанови є законодавчим
актом, який створює правові підстави
надання позивачем платних послуг.

Наказом Державного комітету України по
водному господарству, Міністерства
фінансів України, Міністерства
економіки України від 21 травня 2001 року N
92/243/104, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 31 травня 2001 р. за N 466/5657
затверджений Порядок надання платних
послуг бюджетними установами й
організаціями, що належать до сфери
управління Державного комітету
України по водному господарству, на
замовлення юридичних і фізичних осіб
(далі - Порядок). В наказі зазначено, що
він прийнятий на виконання п. 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1999 року N 1379 "Про
затвердження переліку платних послуг,
які можуть надаватися бюджетними
установами та організаціями, що
належать до сфери управління
Державного комітету по водному
господарству, на замовлення юридичних
та фізичних осіб" (із змінами та
доповненнями). Пункт 3 Порядку визначає,
що надання платних послуг здійснюється
за заявкою згідно з договором, який
укладається сторонами. Термін розгляду
заявок не повинен перевищувати одного
місяця з дати їх надходження.

Таким чином, відшкодування коштів,
вказаних в позовній заяві повинно було
проводитись лише на підставі
зобов'язання, яке виникає із правочину -
договору.

Як свідчать матеріали справи Договір
між сторонами укладений не був.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2004
році позивач звертався до відповідача
із позовом про спонукання до укладення
договору. Рішенням господарського суду
Запорізької області від 27.05.04р., яке
залишено в силі постановами
Запорізького апеляційного
господарського суду від 27.10.04 р. та
Вищого господарського суду України від
19.01.2005р. по справі № 17/206д в позові
відмовлено у зв'язку з тим, що між
сторонами відсутні відносини, що
підпадають під Перелік платних послуг,
які можуть надаватися бюджетними
установами та організаціями, що
належать до сфери управління
Державного комітету по водному
господарству, на замовлення юридичних
і фізичних осіб, затверджених
Постановою КМУ № 1379. В частині
формулювання змісту послуги дана
постанова, як і п.11. Постанови КМУ № 1101
не змінювався.

Крім того, відповідач в підтвердження
своїх заперечень на позов надав лист
(вих. 2394/02-11-05 від 03.06.2014 р.) Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг, яким надав роз'яснення
Міністерству регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України стосовно
вирішення питання щодо укладення
договорів між водогосподарськими
організаціями Держводагенства і
комунальними підприємствами, які є
ліцензіатами комісії. В листі
зазначено наступне в обґрунтування
необхідності та обов'язковості
укладення договору водогосподарськими
організаціями Держводагенства
посилаються на п. 11 постанови Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1101,
якою затверджено Перелік платних
послуг, які надаються бюджетними
установами, що належить до сфери
управління Державного агентства
водних ресурсів. Серед них - послуги,
пов'язані з подачею води юридичним і
фізичним особам з меліоративних
систем і водних джерел для поливу або
зволоження осушених земель,
промислових і комунальних потреб, а
також поливу городів, садів, богарних
земель. Викладене дає підстави вважати,
що між сторонами відсутні відносини,
які підпадають під Перелік платних
послуг, які можуть надаватися
бюджетними установами та
організаціями, що належать до сфери
управління Державного агентства
водних ресурсів.

Отже фінансування витрат повинно
здійснюватися за рахунок Державного
бюджету. Водним кодексом передбачено
здійснення водокористувачами
загального та спеціального
водокористування. Спеціальне
водокористування є платним. Збір за
спеціальне використання водних
ресурсів є складовою
загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до ст. 323 Податкового
кодексу України платниками збору за
спеціальне використання води є
водокористувачі - суб'єкти
господарювання незалежно від форми
власності; юридичні особи, їх філії,
відділення..., а також фізичні
особи-підприємця, які використовують
воду, отриману шляхом забору води з
водних об'єктів та /або від первинних
або інших водокористувачів.

Водночас, слід зазначити, суб'єкти
господарювання в сфері
централізованого водопостачання та
водовідведення повинні виконувати
розрахунки тарифів на централізоване
водопостачання та водовідведення
відповідно до Порядку формування
тарифів на централізоване
водопостачання та водовідведення
(далі- Порядок), затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 01.06.2011р. № 869 «Про забезпечення
єдиного підходу до тарифоутворення в
сфері житлово-комунальних послуг».
Порядок застосування під час
встановлення Комісією та органами
місцевого самоврядування тарифів на
централізоване водопостачання та
водовідведення для суб'єктів природних
монополій. Згідно пункту 10 цього
Порядку формування тарифів на
централізоване водопостачання та
водовідведення здійснюється
відповідно до річних планів
ліцензованої діяльності з
централізованого водопостачання та
водовідведення, економічно
обґрунтованих планованих витрат,
визначених на підставі державних та
галузевих нормативів витрат ресурсів,
у тому числі галузевих технологічних
нормативів використання питної води на
підприємствах
водопровідно-каналізаційного
господарства з урахуванням основних
особливостей технологічних процесів
конкретного виробництва, техніко -
економічних розрахунків, кошторисів з
урахуванням ставок податків і зборів,
цін на матеріальні ресурси.

Статтею 324 цього Кодексу визначено, що
об'єктом обкладення збором є фактичний
обсяг води, який використовують
водокористувачі, з урахуванням обсягу
втрат води в їхніх системах
водопостачання.

Крім того, статтею 12 Водного кодексу
України передбачені Державні, цільові,
міждержавні та регіональні програми
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів, які
розробляються з метою здійснення
цілеспрямованої і ефективної
діяльності щодо задоволення потреб
населення і галузей економіки у воді,
збереження, раціонального
використання і охорони вод,
запобігання їх шкідливій дії. Статтею 13
Водного кодексу України визначено, що
державне управління в галузі -
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів
здійснюється за басейновим принципом
на основі державних, цільових,
міждержавних та регіональних програм
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів. Таким
чином, з огляду на зазначене, Комісія
вважає, що підстави для спонукання
укладення договору між
водогосподарськими організаціями
Держводагентства і комунальними
підприємствами, а також внесення змін
до діючого законодавства в частині
включення до складової частини на
оплату Держводагенству коштів за
наповнення водосховищ відсутні».

Також, Нацкомісія в листі вказала, що
звертається до Мінрегіону України з
метою обговорити питання
фінансування витрат
водогосподарських організацій
Держводагенства за рахунок Державного
бюджету з Державною податковою
службою, Міністерством фінансів із
залученням Комісії.

Відповідач в судовому засіданні
зазначив та надав документальні докази
того, що здійснював забір води з
каналу Р-9 Управління головного
Каховського магістрального каналу в
2010-2012 рр. на підставі дозволу на
спеціальне водокористування від
30.12.2005 р., дія якого продовжувалась до
31.12.2011 р. та дозволу на спеціальне
водокористування на 2012 р. В дозволі на
спеціальне водокористування вказані:
водне джерело - канал Р-9, з якого
здійснюється забір води, пристрой, який
здійснює забір води - насосна станція
1-го підйому відповідача, загальний
річний обсяг водних ресурсів, а також
мета забору - питне водопостачання.

Відповідач на підставі ліцензії на
провадження централізованого
водопостачання та водовідведення
(копія ліцензії є в матеріалах справах)
провадить з каналу Р- 9 водопостачання 25
населених пунктів з чисельністю
населення - 450 тис. чол. Пріоритетність
питного водопостачання над іншими
видами спеціального водокористування
закріплена ст. 7 Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання.

Також, забір води з каналу Р-9
здійснюється КП «Облводоканал»
власною насосною станцією 1-го підйому
Західного групового водоводу та є
об'єктом системи питного постачання
(сукупності технічних засобів,
включаючи мережі, споруди,
устаткування для централізованого
питного водопостачання - ст. 1 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання" № 2918 від 10.01.2002 року).

На підставі викладеного, суд вважає
посилання позивача на те, що відповідач
повинен сплачувати спожиті обсяги води
є безпідставними, оскільки у
відповідача відсутні зобов'язання
щодо їх оплати, відповідач здійснював
забір води самостійно власною спорудою
на підставі дозволу на спеціальне
водокористування.

Крім того, відповідач є підприємством,
яке надає послуги з водопостачання, які
віднесені до житлово-комунальних
послуг та є суб'єктом природних
монополій. Підпункт 2 пункту 1 статті 7
Закону України „Про
житлово-комунальні послуги" наділяє
органи місцевого самоврядування
повноваженнями щодо встановлення
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги. Стаття 14 Закону встановлює, що
до другої групи відносяться житлово -
комунальні послуги, тарифи на які
затверджують органи місцевого
самоврядування для надання на
відповідній території. Стаття 31 Закону
визначає порядок формування та
затвердження тарифів на
житлово-комунальні послуги -
виробники здійснюють розрахунки
економічно обґрунтованих витрат на
виробництво житлово-комунальних
послуг і подають їх на затвердження
органам місцевого самоврядування в
установленому законодавством порядку,
органи місцевого самоврядування
затверджують тарифи на
житлово-комунальні послуги в
розмірі економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво. У випадку
затвердження тарифів на рівні, нижчому
від економічно обґрунтованого,
різниця відшкодовується виробнику із
бюджету. Стаття 10 Закону України «Про
державне регулювання в сфері
комунальних послуг» передбачає, що
тарифи на комунальні послуги
формуються суб'єктами природних
монополій та суб'єктами господарювання
на суміжних ринках відповідно до
порядків (методик), встановлених
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг, відповідно до
цього Закону.

Таким чином, підприємство не вправі
самостійно включати в розрахунок
тарифу витрати, які не визначені
Порядком.

Суд звертає увагу на те, що позивачем
окрім посилання на акт ревізії
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області не надав
обґрунтування розміру витрат на
транспортування води в сумі 533 598,58 грн.
та вартості електроенергії на
транспортування води в сумі 2 632 777,52 грн.
Як вже зазначалось відповідачем, з
позивачем не був укладений договір на
надання послуг, в якому б була
визначена вартість послуг.

Статтями 33, 34 ГПК України також
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку про необґрунтованість вимог
позивача, а тому позов задоволенню не
підлягає.

Оскільки, суд відмовив у задоволенні
позову Управління Головного
Каховського магістрального каналу то
клопотання відповідача про
застосування строків позовної
давності судом залишено без
задоволення.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст. ст. 44, 49, 82,
84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В позові Управління Головного
Каховського магістрального каналу до
Комунального підприємства
"Облводоканал" Запорізької обласної
ради про стягнення 3166376,10 грн.
заборгованості відмовити в повному
обсязі.

Повне рішення оформлено і підписано у
відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК
України "29" липня 2014 р.

Суддя
Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.