ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2014 р.
Справа № 914/441/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

суддів
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Холдингова
компанія» «Укрбуд» м.Львів

на рішення
господарського суду Львівської
області від 09.04.2014р.

у справі № 914/441/14

за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Холдингова
компанія» «Укрбуд» м.Львів

до відповідача
товариства з обмеженою
відповідальністю «Галицька будівельна
гільдія» м.Львів

про
стягнення 67 160,73 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Бень Б.З. - представник за
довіреністю б/н від 19.02.2014 р.

відповідача: Сікирянський Ю.О. -
представник за довіреністю б/н від
20.01.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 09.04.2014 р.(суддя
С.Б. Кітаєва) в позові відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу на
зазначене рішення суду, в якій просить
рішення місцевого суду скасувати,
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити. В своїй апеляційній скарзі
позивач посилається на те, що згідно
п.2.2 договору підряду №2 від 24.02.2012 р.,
укладеного між позивачем та
відповідачем, відповідач сплачує
позивачу генпідрядні витрати у розмірі
3,5 % від вартості угоди. Скаржник,
зокрема, посилається на лист Держбуду
України від 02.03.2001 № 7/7-161 «Щодо
визначення розміру витрат з надання
послуг генпідрядними
будівельно-монтажними організаціями
субпідрядним», згідно якого, розмір
витрат з надання послуг генпідрядними
організаціями субпідрядним
визначається при укладанні контрактів
сторонами виходячи з переліку послуг,
що надаються, їх ринкової вартості та
вартості обсягів робіт, який підлягає
виконанню з наданням послуг
генпідрядником. Крім цього, скаржник
вказує, що він не повинен
підтверджувати факт понесення
генпідрядних витрат.

Представником відповідача подано
пояснення по суті апеляційної скарги, в
якому зазначає, що укладення договору
між сторонами свідчить про
встановлення домовленості між
сторонами про вчинення дій у
майбутньому. Виконання домовленостей є
фактичне здійснення таких дій
(господарської операцій). Для
підтвердження дій на виконання
договору мають значення лише ті
документи, які підтверджують фактичне
здійснення господарських операцій. На
підтвердження своєї позиції,
представником відповідача подано для
долучення до матеріалів справи судову
практику з аналогічних правовідносин.

В судовому засіданні представниками
сторін викладено доводи та заперечення
по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги та пояснення на неї,
колегія суддів апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та перевірено апеляційним
господарським судом, між товариством з
обмеженою відповідальністю «Галицька
будівельна гільдія», м.Львів
(підрядник) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Холдингова компанія
«Укрбуд», м.Львів (замовник) було
укладено договір підряду №02 від 24.02.2012
р.

У відповідності до даного договору,
замовник доручає, а підрядник
зобов'язується власними силами із
власних матеріалів виконати роботи по
влаштуванню майданчика для зберігання
продукції виробничого цеху №6 ПАТ
«Будфарфор» в м.Славута Хмельницької
області.

Згідно п.2.2. вказаного договору,
відповідач сплачує позивачу
генпідрядні витрати у розмірі 3,5 % від
вартості угоди.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. А за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Разом з тим, судова колегія
погоджується з позицією суду першої
інстанції, згідно якої, факт укладення
(наявності) договору не єдиний
юридичний факт, необхідний для
розвитку договірного правовідношення.
Сам по собі факт укладення договору
найчастіше тягне за собою тільки
виникнення договірного
правовідношення, притому нерідко лише
в узагальненому вигляді. Подальший
розвиток (динаміка) договірного
правовідношення має місце вже
внаслідок появи інших конкретних
юридичних фактів, які передбачені
нормами права чи умовами договору, що
визначають зміст договірного
правовідношення.

Наявність таких конкретних юридичних
фактів, які передбачені умовами
договору і визначають зміст
договірного правовідношення має
підтверджуватись належними та
допустими доказами. У даному випадку,
враховуючи предмет позову та умов п.2.2
договору підряду №02 від 24.02.2012 р.
позивач повинен довести та підтвердити
належними та допустими доказами факт
понесення ним за договором №02 від
24.02.2012 р., який є підставою заявлених
позивачем вимог, генпідрядних витрат
(у тому числі - вид понесених ним
генпідрядних витрат) та порушення
позивачем строків виконання
зобов'язання щодо їх сплати.

Таким чином, факт проведення позивачем
господарських операцій з надання
послуг (понесення генпідрядних витрат),
що стосуються виконання ним
зобов'язань за вказаним договором
підряду повинен підтверджуватись
первинними бухгалтерськими
документами.

У відповідності до ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на день розгляду справи в суді
першої інстанції та під час
апеляційного провадження, відповідач
не отримав жодних первинних
документів, які б підтверджувати
понесені генпідрядні витрати
позивачем згідно п.2.2 вищевказаного
договору підряду.

Що стосується поданого позивачем в
підтвердження позовних вимог з
посиланням на ч.4 ст. 882 ЦК України акту
приймання-передачі генпідрядних робіт
від 10.02.2014 р. на суму 67 160,74 грн.,
підписаного лише позивачем, судова
колегія зазначає наступне.

У відповідності до ч.4 ст. 882 ЦК України,
акт, підписаний однією стороною, може
бути визнаний судом недійсним лише у
разі, якщо мотиви відмови другої
сторони від підписання акта визнані
судом обґрунтованими.

Таким чином, поки судом не визнано
такого акту недійсним, існує
припущення про існування обов'язку
іншої сторони його оплатити. Проте,
вказана частина відповідної статті ЦК
України відноситься до передавання та
прийняття робіт, а не послуг, що у
даному випадку намагається довести
позивач. Також, зазначений акт
приймання-передачі складений уже після
подання та реєстрації у місцевому
господарському суді позовної заяви,
рішення за наслідками розгляду якої є
предметом даної апеляційної скарги.

Крім цього, необхідно зазначити, що
колегія суддів погоджується з
посиланнями скаржника про те, що згідно
вищезазначеного листа Держбуд України,
розмір витрат з надання послуг
генпідрядними організаціями
субпідрядним визначається при
укладанні контрактів сторонами
виходячи з переліку послуг, що
надаються, їх ринкової вартості та
вартості обсягів робіт, який підлягає
виконанню з наданням послуг
генпідрядником.

Так, згідно договору підряду сума
витрат у розмірі 3,5 % встановлена за
згодою сторін та не заперечується
відповідачем.

Однак, вказана правова норма не
позбавляє позивача підтвердити
понесені генпідрядні витрати.

Крім цього, зазначений лист Держбуд
України надає приблизний перелік, що
може відноситися до витрат, а саме:
адміністративно-господарські витрати,
які пов'язані з забезпеченням
технічною документацією, організацією
та координацією виконання робіт,
здійсненням технічного нагляду,
прийманням і здачею виконаних
субпідрядником робіт замовнику;
пожежно-сторожева охорона виконаних
робіт та майна субпідрядників в межах
будівельного майданчика; здійснення
заходів з техніки безпеки і охорони
праці загального характеру;
благоустрій і утримання будівельного
майданчика; прибирання і вивезення
сміття.

Судова колегія зазначає, що визначення
у договорі поняття «генпідрядних
витрат» саме по собі передбачає участь
у таких відносинах: замовника,
підрядника та генпідрядника.
Відповідно до ст.838 ЦК України,
підрядник має право залучити для
виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи, у цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник,
генеральний підрядник відповідає
перед субпідрядником за невиконання
або неналежне виконання замовником
своїх обов'язків за договором підряду,
а перед замовником - за порушення
субпідрядником свого обов'язку.

Зважаючи на те, генпідрядником, яким в
даному випадку є позивач по відношенню
до замовника робіт - ПАТ Славутський
комбінат «Будфарфор», то позивачем
повинні бути надані документи, які б
підтверджувати будь-які витрати, які
були здійснені ним на виконання
договору між ним та замовником.

Тобто, в даному випадку позивач для
обґрунтованості своїх вимог про
стягнення генпідрядних витрат повинен
подати суду первинні документи на їх
підтвердження, як-от наприклад: договір
про охорону виконаних робіт з
підприємством, яке надає такі послуги,
документи, які б підтверджувати
організацію та координацію робіт з
іншими підприємствами, які надавали
такі послуги, договори чи інші первинні
документи, які надавали послуги по
прибиранню та вивезенню сміття, тощо.

Наявними матеріалами справи
підтверджується, що такі документи
позивачем не подано.

Судова колегія звертає увагу також на
таке.

Твердження скаржника про те, що він не
повинен підтверджувати факт понесення
генпідрядних витрат є
необґрунтованими, з огляду на наступне.

Поняття «витрат» саме по собі
передбачає обов'язкове підтвердження
понесення таких, оскільки в даних
правовідносинах сторони узгодили
оплату «витрат», а не «винагороди» чи
будь-якого іншого конкретного платежу,
яка з огляду на правову природу є
безумовною. При цьому, зазначення у
договорі сталого розміру таких витрат
у відсотковому співвідношенні до суми
угоди не можна розцінювати про їх
безумовність і відсутність обов'язку
генерального підрядника підтвердити
такі витрати первинними
бухгалтерськими чи іншими документами,
проте, визначення такого розміру можна
і необхідно розцінювати як максимальну
межу таких витрат генпідрядника при
умові їх належного підтвердження.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
позивач в межах даної справи не довів
належними та допустимими доказами, що
заявлені до стягнення витрати були ним
фактично понесені та повинні бути
стягнені з відповідача на його користь.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення прийняте із дотриманням
норм чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 09.04.2014 р. у
справі

№ 914/441/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному
порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 29.07.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Судді
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.