м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/8556/14 23.07.14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Центр
інфотехнологій"до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рада-2"простягнення 162 534, 68 грн.
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Гогітідзе В.Ф. -
представник за довіреністю;
від відповідача: не з'явились
Рішення прийняте 23.07.2014 у зв'язку з
оголошенням перерви 02.07.2014 на 23.07.2014.

У судовому засіданні 23.07.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Центр
інфотехнологій" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рада - 2" про
стягнення 162 534,68 грн. на підставі
Договору №450413 від 01.11.2011.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 порушено провадження у
справі №910/8556/14, розгляд призначений на
02.06.2014.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
02.06.2014, у зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. на лікарняному, справу
№910/8556/14 передано на розгляд судді
Мельнику В.І.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 справу №910/8556/14
прийнято до провадження судді Мельника
В.І., розгляд призначений на 07.07.2014.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
16.06.2014, у зв'язку з поверненням судді
Літвінової М.Є. з лікарняноого, справу
№910/8556/14 передано на розгляд судді
Літвіновій М.Є.

Ухвалою від 16.06.2014 справу прийнято до
провадження судді Літвінова М.Є.,
розгляд справи призначено на 02.07.2014.

В судовому засіданні 02.07.2014, в порядку
ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на
23.07.2014.

Відповідач про дату та час розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштової кореспонденції, які
долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача письмового
відзиву на позов не надав, лише усні
заперечення на позов в судовому
засіданні.

В судовому засіданні 23.07.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

01.11.2011 між ПАТ "Екостандарт"
(енергопостачальна організація за
договором) та ТОВ "Рада-2" укладено
договір №450413 на постачання теплової
енергії у гарячій воді.

Відповідно до п. 1.1 Договору,
енергопостачальна організація
зобов'язується виробити та поставити
ТОВ "Рада-2" теплову енергію у вигляді
гарячої води у період з 01.11.2011 по 31.10.2012,
у кількості 4238,591 Гкал, з максимальним
тепловим навантаженням 1,808 Гкал./год., в
тому числі на потреби опалення - 0,826
Гкал/год., вентиляції - 0,022 Гкал./год.,
гарячого водопостачання - 0,960 Гкал./
год., а покупець - прийняти її та
оплатити відповідно до умов викладених
у договорі.

Згідно п. 10.1 Договору, він укладений на
термін з 01.11.2011 по 31.10.2012 і вважається
продовженим на кожен наступний рік,
якщо жодна із сторін договору не
заявить іншій стороні протилежне не
пізніше ніж за місяць до закінчення
строку дії договору. В частині
розрахунків дія договору триває до
повного їх завершення.

Доказів припинення договору суду не
надані.

На час укладення договору сторони
погодили наступні тарифи на теплову
енергію: опалення - 341,97 грн./Гкал., 169,38
грн./Гкал., Гаряче водопостачання - 341,97
грн. грн../Гкал., 169,38 грн./Гкал.,
вентиляцію - 341,97 грн./Гкал.

Відповідно до п. 6.2 Договору, покупець
та енергопостачальна організація
дійшли згоди, що у випадку зміни
тарифів на теплову енергію рішеннями
(розпорядженнями) органів місцевого
самоврядування, актами інших органів,
що затверджують (погоджують,
встановлюють) тарифи на теплову
енергію, енергопостачальна
організація зобов'язана опублікувати
повідомлення про зміну тарифів на
теплову енергію у засобах масової
інформації, або повідомити покупця про
таку зміну тарифів письмово, а покупець
- зобов'язується оплачувати вартість
теплової енергії, що ним спожита, на
підставі змінених тарифів на теплову
енергію, якщо енергопостачальна
організація повідомила про їх зміну у
вказаний вище спосіб.

Всі розрахунки по Договору виконуються
на підставі рахунків, які покупець
отримує від енергопостачальної
організації, виключно у грошовій формі,
згідно п. 6.4 Договору.

Покупець щомісяця з 07 по 14 число
отримує в енергопостачальній
організації оформлені бланки актів
приймання-передачі товарної продукції,
актів звірки розрахунків за прийняту
теплову енергію на початок
розрахункового періоду, табуляграми та
рахунок-фактуру на сплату теплової
енергії з урахуванням недоплати або
переплати за попередній періоди, що
включають в себе вартість теплової
енергії спожитої в попередньому місяці
та суми передоплати за теплову енергію
(п. 6.5 Договору.

Покупець самостійно сплачує за
прийняту теплову енергію згідно з
отриманим рахунком-фактурою не пізніше
25 числа поточного місяця, в тому числі
теплову енергію, яка використана
суборендарями покупця, згідно п. 6.6
Договору.

Судом встановлено, що в подальшому,
28.09.2012 між ПАТ "Екостандарт" (клієнт за
договором) та ПАТ "Фортуна-Банк" (фактор
за договором) укладений договір
факторингу №28/09/12, за умовами якого (п.
2.1), фактор зобов'язується передати
(сплатити) клієнту суму фінансування, а
клієнт - відступити факторові права
вимоги за останнім договором.

Датою відступлення права вимоги є дата
підписання акту прийому-передачі,
згідно п. 2.4 Договору, який був
підписаний сторонами договору 28.09.2012 та
який долучений до матеріалів справи.

04.10.2012 між ТОВ "Центр інфотехнологій"
(фактор за договором, позивач) та ПАТ
"Фортуна-Банк" (клієнт за договором)
укладено договір факторингу №04/10/12, за
умовами якого (п. 2.1), фактор
зобов'язується передати (сплатити)
клієнту суму фінансування, а клієнт -
відступити факторові права вимоги за
основним договором (договір від 01.11.2011,
укладений з ТОВ "Рада-2" на постачання
теплової енергії у вигляду гарячої
води).

Датою відступлення прав вимоги є дата
підписання акту прийому-передачі,
згідно п. 2.4 Договору, який підписаний
сторонами 04.10.2012 та долучений до
матеріалів справи.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За договором факторингу (фінансування
під відступлення права грошової
вимоги) одна сторона (фактор) передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

В додатку №3 до Договору факторингу
№04/10/12 від 04.10.2012, зазначені відомості
про розмір заборгованості боржника
перед клієнтом. Зокрема в додатку №3 до
цього Договору міститься інформація
про те, що ТОВ "Рада-2" (код 32070519, 02068, м.
Київ, вул. А. Ахматової, 3) має
заборгованість згідно з договором на
постачання теплової енергії у вигляду
гарячої води від 01.11.2011 №450413 у розмірі
150 529,04 грн.

На виконання умов вказаного договору
факторингу, позивач 23.10.2012 направив
боржнику (ТОВ "Рада-2") повідомлення про
відступлення права вимоги
заборгованості у розмірі 150 529, 04 грн.
(реєстр від 23.10.2012 в матеріалах справи).

Отже, позивач заявив до стягнення суму
основного боргу - 150 529, 04 грн., яка
виникла за період з 01.01.2012 по 01.05.2012 за
договором №450413 від 01.11.2011.

Відповідно до статей 11, 526 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, а одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускаються
(ст. 525 ЦК України).

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином та відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язань.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.
Відповідачем не надано доказів, що
підтверджують відсутність його вини у
порушенні зобов'язань.

Таким чином, враховуючи надані
документи, суд дійшов висновку, що
заборгованість відповідача за період з
01.01.2012 по 01.05.2012 за Договором на
постачання теплової енергії доведено
позивачем, не спростовано відповідачем
та станом на 01.04.2014 становить 150 529,04 грн.
Доказів погашення зазначеного боргу
відповідачем суду не надано.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Інших доказів оплати заборгованості
сторонами суду не надано. Таким чином
заборгованість відповідача перед
позивачем станом на день вирішення
спору становить 150 529,04 грн. та не була
сплачена за рахунками-фактурами, які
долучені до матеріалів справи.

Отже, вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 150
529,04 грн. підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про
стягнення з відповідача 2 242,28 грн.
інфляційні, 9 763,36 грн. - 3% річних.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів від
простроченої суми (якщо інший розмір не
встановлений договором або законом) та
інфляційні втрати не мають характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Оскільки факт прострочення
відповідачем виконання грошових
зобов'язань встановлений судом, вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3%
річних в розмірі 9 763,36 грн. та
інфляційних в сумі 2 242,28 грн. підлягають
задоволенню за розрахунком позивача,
який судом перевірений та визнаний
обгрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не скористався наданим йому
правом на судовий захист, обставин, на
які посилається Позивач в
обґрунтування своїх позовних вимог не
спростував.

Отже, з огляду на вищенаведене, суд
дійшов висновку про законність та
обґрунтованість заявлених позовних
вимог, та задовольняє їх в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рада-2" (02068, м. Київ,
вул. А.Ахматової, 3, код 32070519) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр
інфотехнологій" (01054, м. Київ, вул.
Тургенєвська, 22, код 32531966) суму
основного боргу - 150 529,04 грн. (сто
п'ятдесят тисяч п'ятсот двадцять
дев'ять гривень 04 коп.), 3 % річних - 9 763,36
грн. (дев'ять тисяч сімсот шістдесят три
гривні 36 коп.), інфляційну складову
боргу - 2 242,28 грн. (дві тисячі двісті
сорок дві гривні 28 коп.) та 3 250, 68 грн.
(три тисячі двісті п'ятдесят гривень 68
коп.) судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 28.07.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова