ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2014 р.Справа № 922/2428/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання
Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Тепловозоремонтний завод",
м. Полтава до 1. Публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк",
м. Харків , 2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європа-Факторинг", м.
Донецьк про визнання недійсним
договору за участю представників:

позивача - Леськова В.П. (дов. № 28/02 від
28.02.2014 р.)

1. відповідача - Лукашенко О.В. (дов. № 3597
від 20.09.2013 р.)

2. відповідача - Борисова О.М. (дов. № б/н
від 19.12.2013 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Тепловозоремонтний завод",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом про
визнання недійсним договору №Ф-35/2013
про відступлення права вимог,
укладеного 23 жовтня 2013 року між
Публічним акціонерним товариством
"УкрСиббанк" (надалі - 1. Відповідач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європа-Факторинг"
(надалі - 2. Відповідач).

Ухвалою суду від 01 липня 2014 року
прийнято до розгляду заяву Позивача
про уточнення позовних вимог, як таку,
що не суперечить чинному
законодавству, де просить суд визнати
недійсним договір №Ф-35/2013 про
відступлення права вимог, укладеного 23
жовтня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством "УкрСиббанк"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європа-Факторинг", з
урахуванням Додаткової угоди №1 до
цього договору, укладеного 23 січня 2014 р.

Від Позивача заяв та клопотань не
надійшло, надав до суду пояснення щодо
відзиву 2. Відповідача та щодо
клопотання 2. Відповідача про
зупинення. У судовому засіданні
позовні вимоги підтримує та просить
суд задовольнити їх у повному обсязі.
Проти клопотання 2. Відповідача щодо
зупинення провадження у справі
заперечує.

Від 1. Відповідача заяв та клопотань не
надійшло. У судовому засіданні проти
позову заперечує у повному обсязі.

Від 2. Відповідача заяв та клопотань не
надійшло. Надав до суду доповнення до
відзиву на позовну заяву, де проти
позовних вимог заперечує та просить
суд відмовити у їх задоволенні в
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов
до висновку, що у клопотанні 2.
Відповідача про зупинення провадження
у справі №922/2428/14 до розгляду
господарським судом Полтавської
області кредиторських вимог ТОВ
"Європа-Факторинг" до ПАТ
"Тепловозоремонтний завод" в рамках
справи про банкрутство №18/1247/12 слід
відмовити, оскільки 2. Відповідачем не
доведено, що справи господарського
суду Харківської області № 922/2428/14 та
господарського суду Полтавської
області щодо кредиторських вимог ТОВ
"Європа-Факторинг" до ПАТ
"Тепловозоремонтний завод" в рамках
справи про банкрутство №18/1247/12 є
взаємопов'язані та такими, що можуть
ускладнити виконання рішення. Також
предметом справи є не розмір грошових
вимог, що встановлюються у справі про
банкрутство позивача, а дійсність чи
недійсність спірного договору. Крім
того, суд вважає, що не ґрунтується на
законі твердження представника 2.
Відповідача про те, що будь-які питання
щодо розміру вимог до позивача мають
вирішуватися в провадженні у справі
про банкрутство ПАТ «ТРЗ», у т.ч. якщо
розмір таких вимог є не самостійним
предметом позову, а лише
обґрунтуванням позову про недійсність
договору. Суд також звертає увагу на те,
що підставою для визнання спірного
договору недійсним позивач заявляє
відсутність вимог як конкурсних вимог
в розумінні провадження у справі
№18/1247/12, так і поточних вимог, які на
стадії розпорядження майном у справі
№18/1247/12 взагалі не розглядаються.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, погодженої листом Вищого
господарського суду України від 19.02.2013
р. № 01-17/315/384/13 та затверджений наказом
Державної судової адміністрації
України від 20.02.2013 р. № 28, а тому суд
вважає можливим розглядати справу за
наявними в ній матеріалами, як це
передбачено ГПК України.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02
- 5/289 із змінами «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України«).

Крім того, в інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
14.08.2007р. № 01-8/675 «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року«
(пункт 15) зазначено, що відповідно до
пункту 2 частини другої статті 54
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити,
зокрема, місцезнаходження сторін (для
юридичних осіб).

У пункті 11 «Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007р. N 01-8/123 «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році» зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому
числі ГПК України, не зобов'язує й
сторону у справі, зокрема позивача,
з'ясовувати фактичне місцезнаходження
іншої сторони (сторін) у справі (якщо
воно не співпадає з її
місцезнаходженням, визначеним згідно
із статтею 93 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно за
статтею 75 ГПК України розглядає справу
за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, всебічно і повно
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

29.11.2005 р. між ПАТ «УкрСиббанк» як Банком
і ЗАТ «Внешторг» як Позичальником було
укладено Кредитний договір №6-КБ
(надалі - Договір 6-КБ).

Згідно з п. 1.1. Договору 6-КБ в остаточній
редакції цього пункту відповідно до
Додаткової угоди №11 від 04.06.2008 р. Банк
зобов'язується надати Позичальнику, а
Позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути Банку кредит у валютах,
вказаних в договорі, у формі кредитної
лінії з лімітом кредитної лінії,
встановленим в базовій валюті, що
дорівнює 16 000 000 (шістнадцять мільйонів)
гривень 00 копійок у порядку і на умовах,
зазначених у договорі. Кредитування
Позичальника здійснюється шляхом
надання окремих частин кредитних
коштів (траншів) в будь-якій валюті, що
передбачена цим Договором, в межах
ліміту кредитної лінії.

Згідно з п. 1.3.1 Договору 6-КБ в
остаточній редакції цього пункту
відповідно до Додаткової угоди №11 від
04.06.2008 р. за користування кредитними
коштами за договором встановлюється
процентна ставка в розмірі 13,5% річних
за кредитами у доларах США, 20% річних за
кредитами в українській гривні, якщо не
встановлена інша ставка згідно з
умовами договору.

Згідно з п. 1.3.2 Договору 6-КБ в
остаточній редакції цього пункту
відповідно до Додаткової угоди №14 від
20.01.2009 р. за користування кредитними
коштами понад встановлений договором
термін встановлюється процентна
ставка у подвійному розмірі ставки, що
діє для строкової суми основного боргу
на дату виникнення такого
прострочення. Такий розмір процентної
ставки застосовується до всієї
простроченої суми основного боргу.
Нарахування подвійної процентної
ставки на прострочену суму основного
боргу починається з дати виникнення
прострочення, а саме з наступного для
після несплати або неповної сплати
платежу, встановленого у договорі.
Проценти нараховуються на прострочену
суму основного боргу за підвищеною
ставкою до моменту погашення такої
заборгованості.

Згідно з п. 1.3.4 Договору 6-КБ в
остаточній редакції цього пункту
відповідно до Додаткової угоди №11 від
29.11.2005 р. нарахування процентів за
договором здійснюється щомісяця, в
останній робочий день поточного
місяця, методом «факт/360» відповідно до
вимог чинного законодавства України,
нормативно-правових актів НБУ.

Згідно з п. 1.3.5 Договору 6-КБ в
остаточній редакції цього пункту
відповідно до Додаткової угоди №16 від
31.03.2009 р. Позичальник зобов'язується
сплачувати проценти за договором у
строк з 1 по 10 число (включно) кожного
місяця, наступного за тим, за який були
нараховані такі проценти. У разі
повернення всієї суми кредиту Банк в
день такої повної сплати суми кредиту
нараховує проценти за його
користування протягом календарного
місяця (в якому здійснюється повне
повернення кредиту), починаючи з
першого календарного дня такого місяця
або починаючи з дня видачі кредиту,
якщо повне повернення кредиту
здійснюється в місяць його видачі, по
день, що передує даті повернення всієї
суми кредиту, а Позичальник не пізніше
дня повного повернення кредиту
зобов'язується сплатити Банку суму
таких нарахованих процентів.

Згідно з п. 7.1 Договору 6-КБ в остаточній
редакції цього пункту відповідно до
Додаткової угоди №11 від 29.11.2005 р. за
порушення Позичальником термінів
погашення будь-яких своїх грошових
зобов'язань, передбачених договором,
зокрема, термінів повернення кредиту
(всієї суми або його частини) та/або
термінів сплати процентів та/або
комісій, Банк має право вимагати від
Позичальника додатково сплатити Банку
пеню в наступному порядку, а саме: - в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого платежу, якщо
сума такої заборгованості виражена у
гривні; - в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від гривневого еквіваленту
суми простроченого платежу, сума якого
(еквіваленту) розраховується за
офіційним обмінним курсом НБУ гривні
до валюти заборгованості станом на
дату нарахування такої пені, якщо сума
такої заборгованості виражена в
іноземній валюті; - пеня нараховується
за кожен день прострочення, включаючи
день погашення заборгованості, але в
будь-якому випадку такий розмір пені не
може перевищувати розмір, встановлений
чинним законодавством України.

29.11.2005 р. між ПАТ «УкрСиббанк» як
Кредитором, ЗАТ «Внешторг» як
Позичальником і ПАТ «ТРЗ» як
Поручителем було укладено Договір
поруки. Відповідно до п. 1.1. цього
Договору поруки Поручитель
зобов'язується перед Кредитором
відповідати за виконання
Позичальником усій його зобов'язань
перед Кредитором у повному обсязі, що
виникли з кредитного договору №6-КБ від
29.11.2005 р., як існуючих в теперішній час,
так і тих, що можуть виникнути в
майбутньому. Згідно з п. 1.3 Договору
поруки Поручитель відповідає перед
Кредитором у тому ж обсязі, що і
Позичальник, в тому числі за повернення
основної суми боргу, процентів, за
користування кредитними коштами,
відшкодування можливих збитків, за
сплату пені і інших штрафних санкцій,
передбачених у кредитному договору
№6-КБ.

29.11.2005 р. між ПАТ «УкрСиббанк» як Банком
і ПАТ «ТРЗ» як Позичальником було
укладено Кредитний договір №7-КБ
(надалі - Договір 7-КБ).

Згідно з п. 1.1. Договору 7-КБ в остаточній
редакції цього пункту відповідно до
Додаткової угоди №16 від 21.08.2008 р. Банк
зобов'язується надати Позичальнику, а
Позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути Банку кредит у валютах,
вказаних в договорі, у формі
поновлюваної кредитної лінії з лімітом
кредитної лінії, встановленим в
базовій валюті, що дорівнює 38 500 000
(тридцять вісім мільйонів п'ятсот
тисяч) гривень 00 копійок у порядку і на
умовах, зазначених у договорі.
Кредитування Позичальника
здійснюється шляхом надання окремих
частин кредитних коштів (траншів) в
будь-якій валюті, що передбачена
Договором.

Згідно з п. 1.3.1 Договору 7-КБ в
остаточній редакції цього пункту
відповідно до Додаткової угоди №21 від
31.03.2009 р. за використання кредитних
коштів по траншах, наданих в межах
ліміту під перший, другий, третій,
четвертий, п'ятий, шостий, восьмий транш
за договором встановлюється процентна
ставка в розмірі 11% за кредитами в євро,
20% за кредитами в українській гривні,
13,5% за кредитами в дол. США, 16,0% за
кредитами в російських рублях. За
використання кредитних коштів по
траншах, наданих в межах ліміту під
сьомий транш за договором
встановлюється процентна ставка в
розмірі 30,0% за кредитами в українській
гривні. За використання кредитних
коштів по траншах, наданих в межах
ліміту під дев'ятий транш за договором
встановлюється процентна ставка в
розмірі 22,0% за кредитами в українській
гривні, 17% за кредитами в російських
рублях (зі щоквартальним переглядом),
якщо не встановлена інша ставка згідно
умов Договору. При невиконанні умов п.п.
4.8 цього договору процентна ставка за
використання кредитних коштів
збільшується на 2%. За використання
кредитних коштів по траншах, наданих в
межах ліміту під десятий транш за
договором встановлюється процентна
ставка в розмірі 30,0% за кредитами в
українській гривні.

Згідно з п. 1.3.2 Договору 7-КБ в
остаточній редакції цього пункту
відповідно до Додаткової угоди №17 від
02.12.2008 р. за користування кредитними
коштами понад встановлений договором
термін встановлюється процентна
ставка у подвійному розмірі ставки, що
діє для строкової суми основного боргу
на дату виникнення такого
прострочення. Такий розмір процентної
ставки застосовується до всієї
простроченої суми основного боргу.
Нарахування подвійної процентної
ставки на прострочену суму основного
боргу починається з дати виникнення
прострочення, а саме з наступного для
після несплати або неповної сплати
платежу, встановленого у договорі.
Проценти нараховуються на прострочену
суму основного боргу за підвищеною
ставкою до моменту погашення такої
заборгованості.

Згідно з п. 1.3.4 Договору 7-КБ в
остаточній редакції цього пункту
відповідно до Додаткової угоди №6 від
30.03.2007 р. нарахування процентів
здійснюється щомісячно, в останній
робочий день поточного місяця. Період
нарахування процентів починається з
дня фактичного надання кредитних
коштів в перший період, а в наступному -
з першого календарного дня поточного
місяця, і закінчується останнім
календарним днем поточного місяця.
Проценти нараховуються методом
«факт/360» для позичкової
заборгованості в Євро, методом
«факт/факт» для позичкової
заборгованості в національній валюті
України, відповідно до Постанови
Правління НБУ від 18.06.2003 р. №255. При
цьому проценти нараховуються на суму
кредитних коштів, що фактично надані
Банком Позичальнику і які ще не
повернуті останнім відповідно до умов
Договору. Для розрахунку процентів
день надання та день погашення кредиту
вважається одним днем.

Згідно з п. 1.3.5 Договору 7-КБ в
остаточній редакції цього пункту
відповідно до Додаткової угоди №18 від
25.12.2008 р. строк сплати процентів - з 01 по
10 число (включно) кожного місяця,
наступного за тим, за який були
нараховані проценти. При цьому
остаточне погашення процентів повинно
бути зроблене не пізніше дати
остаточного повного повернення
кредиту.

Згідно з п. 2.3 Додаткової угоди №8 від
13.08.2007 р. до Договору 7-КБ встановлюється
наступний метод нарахування процентів
для позичкової заборгованості в
національній валюті України:
нарахування процентів за договором
здійснюється щомісяця, в останній
робочих день поточного місяця, методом
«факт/360» відповідно до вимог
нормативно-правових актів НБУ та
чинного законодавства України.

Згідно з п. 2.6 Додаткової угоди №8 від
13.08.2007 р. до Договору 7-КБ за порушення
Позичальником термінів погашення
будь-яких своїх грошових зобов'язань,
передбачених договором, зокрема,
термінів повернення кредиту (всієї
суми або його частини) та/або термінів
сплати процентів та/або комісій, Банк
має право вимагати від Позичальника
додатково сплатити Банку пеню в
наступному порядку, а саме: - в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу, якщо сума
такої заборгованості виражена у
гривні; - в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від гривневого еквіваленту
суми простроченого платежу, сума якого
(еквіваленту) розраховується за
офіційним обмінним курсом НБУ гривні
до валюти заборгованості станом на
дату нарахування такої пені, якщо сума
такої заборгованості виражена в
іноземній валюті; - пеня нараховується
за кожен день прострочення, включаючи
день погашення заборгованості, але в
будь-якому випадку такий розмір пені не
може перевищувати розмір, встановлений
чинним законодавством України.

25.03.2010 р. Господарський судом
Харківської області було прийнято
рішення по справі №37/47-10 за позовом ПАТ
«УкрСиббанк» до ЗАТ «Внешторг» і ПАТ
«ТРЗ» про стягнення грошових коштів за
Договором 6-КБ. Вказаним рішенням позов
задоволено повністю, стягнуто на
користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно із
ЗАТ «Внешторг» та ПАТ «ТРЗ» боргу у
сумі 11 630 814,37 грн., державне мито у сумі 25
500,00 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 236,00 грн..
Наказ Господарського суду Харківської
області на виконання рішення від 25.03.2010
р. по справі №37/47-10 було видано 15.06.2010 р..

03.06.2010 р. Господарським судом
Полтавської області було прийнято
рішення по справі 9/34 за позовом ПАТ
«УкрСиббанк» до ПАТ «ТРЗ» про
стягнення грошових коштів за Договором
7-КБ і за Договором 71-ОД-КБ. Вказаним
рішенням позов задоволено частково,
стягнуто з ПАТ «ТРЗ» на користь ПАТ
«УкрСиббанк» за Договором 7-КБ 35 799 211,89
грн. основного боргу та 3 173 935,14 грн.
пені, за Договором овердрафту №71-ОД-КБ
(надалі - Договір 71-ОД-КБ) 3 168 045,84 грн.
основного боргу та 159 367,58 пені, 24 757,86
грн. витрат по держмиту та 229,13 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. Наказ
Господарського суду Полтавської
області на виконання рішення від 03.06.2010
р. було видано 08.10.2010 р..

23.10.2013 між ПАТ «УкрСиббанк» як
Первісним Кредитором і ТОВ
«Європа-Факторинг» як Новим Кредитором
було укладено Договір №Ф-35/2013 про
відступлення права вимоги (надалі -
Договір Ф-35/2013).

Згідно з п. 1.1 Договору Ф-35/2013 Первісний
кредитор відступає (передає) належне
йому право вимоги Новому Кредитору, а
Новий Кредитор набуває (приймає) право
вимоги та в порядку і на умовах
визначених цим договором сплачує за
нього певну грошову суму. Право вимоги
відступається (передається) за
Кредитним договором №7-КБ від 29.11.2005 р. з
урахуванням додаткових угод №б/н,
№№1-21, за Кредитним договором №6-КБ від
29.11.2005 р. з урахуванням додаткових угод
№№1-16, за Договором 71-ОД-КБ від 15.09.2008 р.
з урахуванням додаткової угоди №1.

Згідно з п. 1.2 Договору Ф-35/2013 право
вимоги за Договором 7-КБ відступається
в повному обсязі та на умовах, які
існують на момент відступлення права
вимоги, щодо повернення кредиту та
сплати процентів за користування
кредитними коштами, а також інших
грошових вимог, що передбачені
Договором 7-КБ. Розмір заборгованості
за Договором 7-КБ на дату укладення
Договору Ф-35/2013 складає: 26 614 727,92 грн.
заборгованості за кредитом (п. 1.2.1
Договору Ф-35/2013), 49 818 811,16 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитними коштами (п.
1.2.2), 3 885 365,28 грн. трьох відсотків річних
від простроченої суми у відповідності
до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 1.2.3), 5
445 267,26 грн. інфляційних збільшень за
весь час прострочення виконання
грошового зобов'язання у відповідності
до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 1.2.4), 4
347 688,14 грн. пені за порушення строків
повернення основної суми боргу та
процентів за користування кредитними
коштами (п. 1.3.1).

Згідно з п. 1.4 Договору Ф-35/2013 право
вимоги за Договором 6-КБ відступається
в повному обсязі та на умовах, які
існують на момент відступлення права
вимоги, щодо повернення кредиту та
сплати процентів за користування
кредитними коштами, а також інших
грошових вимог, що передбачені
Договором 6-КБ. Розмір заборгованості
за Договором 6-КБ на дату укладення
Договору Ф-35/2013 складає: 8 499 544,90 грн.
заборгованості за кредитом (п. 1.4.1
Договору Ф-35/2013), 11 629 011,23 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитними коштами (п.
1.4.2), 778 514,63 грн. трьох відсотків річних
від простроченої суми у відповідності
до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 1.5.1), 1
841 447,51 грн. інфляційних збільшень за
весь час прострочення виконання
грошового зобов'язання у відповідності
до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 1.5.1),
704 542,41 грн. пені за порушення строків
повернення основної суми боргу та
процентів за користування кредитними
коштами (п. 1.5.1).

Згідно з п. 1.6 Договору Ф-35/2013 право
вимоги за Договором 71-ОД-КБ
відступається в повному обсязі та на
умовах, які існують на момент
відступлення права вимоги, щодо
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитними коштами, а
також інших грошових вимог, що
передбачені Договором 71-ОД-КБ. Розмір
заборгованості за Договором 71-ОД-КБ на
дату укладення Договору Ф-35/2013 складає:
2 391 206,67 грн. заборгованості за кредитом
(п. 1.6.1 Договору Ф-35/2013), 2 773 168,92 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитними коштами (п.
1.6.2), 324 680,01 грн. трьох відсотків річних
від простроченої суми у відповідності
до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 1.6.3),
552 041,35 грн. інфляційних збільшень за
весь час прострочення виконання
грошового зобов'язання у відповідності
до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 1.6.4),
304 636,09 грн. пені за порушення строків
повернення основної суми боргу та
процентів за користування кредитними
коштами (п. 1.7.1).

Згідно з п. 1.8 Договору Ф-35/2013 загальний
розмір заборгованості за Кредитними
договорами станом на дату укладення
цього Договору складає 119 910 653,48 грн..

Згідно з п. 3.1 Договору Ф-35/2013 сторони
домовились, що за відступлення права
вимоги Первісним Кредитором Новому
Кредитору, яке передбачено в п.п. 1.1-1.7, 2.1
цього Договору, Новий Кредитор сплачує
Первісному Кредитору ціну у розмірі 16
378 000,00 грн..

27.11.2013 р. до Єдиного державного реєстр
підприємств, установ і організацій
було внесено відомості про ліквідацію
ЗАТ «Внешторг».

23.01.2014 р. між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ
«Європа-Факторинг» було укладено
Додаткову угоду №1 до Договору №Ф-35/2013.
Згідно з п. 1 цієї Додаткової угоди №1 у
зв'язку з виявленими арифметичними
помилками було викладено в новій
редакції пункти 1.2, 1.6 та 1.8. Договору
Ф-35/2013, а саме зменшено суму трьох
відсотків річних, передбачену п. 1.2.3
Договору Ф-35/2013, до 3 295 771,67 грн., зменшено
суму інфляційних збільшень,
передбачену п. 1.2.4 договору, до 5 369 478,67
грн., зменшено суму інфляційних
збільшень, передбачену п. 1.6.4 договору,
до 521 177,62 грн., зменшено загальний
розмір заборгованості за Кредитними
договорами станом на дату укладення
Договору Ф-35/2013 до 119 214 407,55 грн..

Позивачем було здійснено перерахунок
власної заборгованості перед ПАТ
«УкрСиббанк» станом на дату укладення
Договору Ф-35/2013 зі сплати процентів, а
також з інфляційних збільшень від
прострочення сплати основної суми
кредиту і процентів за кредитними
договорами 6-КБ та 7-КБ.

Перерахунок позивача було проведено з
урахуванням вимог ПАТ «УкрСиббанк»,
визнаних рішеннями Господарського
суду Харківської області від 25.03.2010 р.
по справі №37/47-10 та Господарського суду
Полтавської області від 03.06.2010 р. по
справі №9/34. Крім того, при проведенні
перерахунку позивачем було взято до
уваги безспірність розмірів основної
заборгованості за договорами 6-КБ і 7-КБ.
Також перерахунок позивача здійснено з
урахуванням розрахунку вимог ПАТ
«УкрСиббанк» щодо інфляційних
збільшень від прострочення сплати
основної заборгованості і
заборгованості по процентах за
користування кредитними коштами за
договорами 6-КБ та 7-КБ за періоди
відповідно по лютий 2010 року та травень
2010 року включно на основі розміру
процентів за відповідні періоди згідно
з рішеннями Господарського суду
Харківської області від 25.03.2010 р. по
справі №37/47-10 та Господарського суду
Полтавської області від 03.06.2010 р. по
справі №9/34. Перерахунок здійснено
позивачем також з урахуванням
твердження позивача про
неправомірність подвоєння процентів
на підставі п.п. 1.3.2 договорів 6-КБ і 7-КБ.

Згідно з перерахунком, проведеним
таким чином, Позивач стверджує, що
дійсний розмір його заборгованості
станом на дату укладення Договору
Ф-35/2013 23.10.2013 р. складав основної
заборгованості і заборгованості по
процентах за користування кредитом по
Договору 6-КБ всього 15 510 150,15 грн., що на 4
618 405,98 грн. менше, ніж сума, визначена
п.п. 1.4.1 і 1.4.2 Договору Ф-35/2013;
інфляційних збільшень по Договору 6-КБ 1
485 169,50 грн., що на 356 278,01 грн. менше, ніж
сума, визначена п. 1.5.1 Договору Ф-35/2013;
основної заборгованості і
заборгованості по процентах за
користування кредитом по Договору 7-КБ
всього 55 984 837,27 грн., що на 20 448 701,81 грн.
менше, ніж сума, визначена п.п. 1.2.1, 1.2.2
Договору Ф-35/2013; інфляційних збільшено
по Договору 7-КБ 4 508 005,06 грн, що на 861 473,61
грн. менше, ніж сума, визначена п. 1.5.1
Договору Ф-35/2013. Загальна сума
завищення відступлених вимог за цим
перерахунком Позивача склала 26 284 859,41
грн..

Відповідачі не скористалися своїм
правом на подання контррозрахунку
перерахованих позивачем сум
відступлених вимог.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши присутніх представників
сторін, повністю, всесторонньо, за
своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оцінивши надані сторонами докази та
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, користуючись
принципом об'єктивної істини,
принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що позовні вимоги Позивача
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Згідно з п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 29.05.2013
р. №11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» якщо чинне законодавство
прямо не визначає кола осіб, які можуть
бути позивачами у справах, пов'язаних з
визнанням правочинів недійсними,
господарському суду для вирішення
питання про прийняття позовної заяви
слід керуватися правилами статей 1 і 2
ГПК. Отже, крім учасників правочину
(сторін за договором), а в передбачених
законом випадках - прокурора, державних
та інших органів позивачем у справі
може бути будь-яке підприємство,
установа, організація, а також фізична
особа, чиї права та охоронювані законом
інтереси порушує цей правочин.

Оскільки оспорюваний договір
безпосередньо визначає обов'язки ПАТ
«ТРЗ» щодо обох сторін цього договору
зі сплати коштів в частині суми коштів
і кредитора, на користь якого їх
належить сплатити, то ПАТ «ТРЗ» є
заінтересованою особою в розумінні ч. 3
ст. 215 ЦК України і має право на позов
про часткову або повну недійсність
спірного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбаченої ст. 1 цього закону, не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

У постанові №3-132гс11 від 12.12.2011 р.
Верховний Суд України виклав позицію,
згідно з якою умова договору про сплату
процентів за користування чужими
грошовими коштами, що нараховуються у
зв'язку із простроченням сплати коштів,
на суму прострочення і за кожний день
прострочення є умовою про пеню. При
цьому, якщо договором вже передбачено
сплату пені за те ж саме порушення, то
вказана умова про проценти встановлює
подвійне стягнення пені, а тому
суперечить ст. 61 Конституції, яка
забороняє таке подвійне стягнення.
Така невідповідність ст. 61 Конституції
є підставою для визнання відповідного
пункту договору про проценти
недійсним.

У постановах №3-37гс13 від 24.12.2013 р. і
№3-32гс14 від 01.07.2014 р. Верховний Суд
України по справах про стягнення
грошових коштів підтвердив вказану
позицію, при цьому вирішивши, що
зазначена невідповідність умов
договору статті 61 Конституції є
підставою для відмовив в позові про
стягнення коштів, нарахованих на
підставі цих договірних положень,
навіть без визнання їх недійсними.
Тобто Верховний Суд України вирішив, що
обов'язок зі сплати додаткової пені,
прихованої у вигляді процентів, не
виникає незалежно від визнання чи
невизнання судом відповідного
положення договору недійсним -
безпосередньо в силу ст. 61 Конституції.

Згідно з ч. 1 ст.111-28 ГПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Згідно з п. 1.18 глави 1 розділу ІІІ Правил
бухгалтерського обліку доходів і
витрат банків України, затверджених
Постановою Правління Національного
банку України від 18.06.2003 р. №255 метод
«факт/360» передбачає, що для розрахунку
використовується фактична кількість
днів у місяці, але умовно в році 360 днів.
За таких умов процент, який
визначається сторонами в договорі у
вигляді числа на рік, складатиме одне і
те ж число на день незалежно від
фактичної кількості днів у році (1/360 від
такого числа), однак при цьому такий
процент нараховуватиметься кожного
календарного дня року.

Таким чином, проценти, передбачені п.п.
1.3.2 договорів 6-КБ і 7-КБ, які
нараховуються у зв'язку з
простроченням сплати основної суми
кредиту, за кожний день прострочення, в
однаковому розмірі за кожний день
прострочення і на всю суму
прострочення є за своєю природою пенею.
При цьому п. 7.1 Договору 6-КБ і п. 2.6
Додаткової угоди №8 від 13.08.2007 р. до
Договору 7-КБ вже передбачено стягнення
пені за таке ж порушення у розмірі двох
облікових станок Національного банку
України, тобто в розмірі, який є
максимально можливим відповідно до ст.
3 Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань». За таких умов нарахування
процентів, передбачених п.п. 1.3.2
договорів 6-КБ і 7-КБ суперечить ст. 61
Конституції України, а тому обов'язок
зі сплати таких процентів не виникає
безпосередньо в силу ст. 61 Конституції
у відповідності до позиції Верховного
Суду України, викладеної ним в
постановах №3-37гс13 від 24.12.2013 р. і
№3-32гс14 від 01.07.2014 р.. Такої ж позиції
притримувався і Вищий Господарський
Суд України у постанові від 27.11.2012 р. при
вирішенні справ №2-19/5271-2009, у постанові
від 13.03.2013 р. при вирішенні спрви
№5013/1156/12, у постанові від 23.09.2013 р. при
вирішенні справи №5002-12/4527-2012.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право визнати недійсним повністю
чи у певній частині пов'язаний з
предметом спору договір, який
суперечить законодавству.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» якщо, вирішуючи
господарський спір, суд встановить, що
зміст договору, пов'язаного з предметом
спору, суперечить законодавству,
чинному на момент укладення договору,
він, керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині із застосуванням за
необхідності й наслідків визнання
недійсним нікчемного правочину (абзац
другий частини п'ятої статті 216 ЦК
України). Реалізація господарським
судом цього права здійснюється
незалежно від наявності відповідного
клопотання сторони (на відміну від
припису пункту 2 частини першої тієї ж
статті ГПК).

Вказані положення п.п. 1.3.2 договорів 6-КБ
та 7-КБ про подвоєння процентів у разі
прострочення сплати основного боргу
попри те, що 7.1 договору №6-КБ і п. 2.6
Додаткової угоди №8 від 13.08.2007 р. до
Договору 7-КБ вже встановлено пеню за
аналогічні порушення у максимально
можливому розмірі, суперечать ст. 61
Конституції України, що може бути
підставою для визнання їх недійсними -
у відповідності до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної
ним в постанові №3-132гс11 від 12.12.2011 р..
Такої ж позиції притримувався і Вищий
Господарський Суд України у постанові
від 13.03.2013 р. при вирішенні справи
№5023/4054/12.

При цьому п.п. 1.3.2 договорів 6-КБ та 7-КБ
безпосередньо пов'язані з предметом
спору, оскільки позивач обґрунтовує
недійсність спірного договору Ф-35/2013
саме невідповідністю закону вказаних
пунктів договорів 6-КБ та 7-КБ і тим, що
нарахування передбачених ними
процентів суперечить ст. 61 Конституції
України.

З огляду на викладене, для правильного
та повного вирішення справи, а також
через необхідність захисту законних
інтересів позивача, які полягають,
зокрема, у тому, щоб в подальшому не
здійснювалося нарахування
заборгованості на підставі пунктів
договорів №6-КБ і №7-КБ, щодо яких судом
в процесі розгляду справи встановлено,
що вони суперечать закону, пункти 1.3.2
договорів 6-КБ та 7-КБ підлягають
визнанню недійсними. Такої ж позиції
щодо застосування п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК
України притримувався і Вищий
Господарський Суд України у постанові
від 24.02.2014 р. при вирішенні аналогічної
справи №902/939/13.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У постанові №3-42гс12 від 02.10.2012 р.
Верховний Суд України виклав позицію,
згідно з якою відступлення права
вимоги може здійснюватися тільки
відносно дійсної вимоги, що існувала на
момент переходу цих прав.

Таким чином, положення спірного
Договору №Ф-35/2013 про відступлення
вимог, нарахованих з урахуванням п.п.
1.3.2 договорів 6-КБ та 7-КБ, суперечить ст.
514 ЦК України, що є підставою для
визнання їх недійсними. Згідно з
розрахунком позивача, який перевірений
судом і визнаний обґрунтованим та
таким, що відповідає обставинам справи
і дійсним положенням договорів №6-КБ та
№7-КБ, суперечать ст. 514 ЦК України і на
цій підставі можуть бути визнані
недійсними пункти Договору №Ф-35/2013: п.
1.2.2 частково в частині відступлення 20 448
701,92 грн. процентів за користування
коштами за Договором 7-КБ; п. 1.2.4
частково в частині відступлення 861 473,61
інфляційних збільшень за Договором
7-КБ; п. 1.4.2 частково в частині
відступлення 4 618 405,98 грн. процентів за
користування коштами за Договором 6-КБ;
п. 1.5.1 частково в частині відступлення
356 278,01 грн. інфляційного збільшення за
Договором 6-КБ; п. 1.8.1 частково в частині
відступлення 26 284 859,41 грн..

Отже, загальна сума вимог, відступлення
яких на підставі Договору №Ф-35/2013
суперечить ст. 514 ЦК України і тому може
бути визнано недійсним, складає 26 284 859,41
грн., що становить понад 22% від
загальної суми вимог, відступлених на
підставі спірного Договору №Ф-35/2013.

Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» згідно зі
статтею 217 ЦК правочин не може бути
визнаний недійсним у цілому, якщо
закону не відповідають лише його
окремі частини й обставини справи
свідчать про те, що він був би вчинений
і без включення недійсної частини.

Без включення до спірного договору
№Ф-35/2013 умов про відступлення вимог на
загальну 26 284 859,41 грн., що складає понад
22% суми вимог, погоджених сторонами при
укладенні договору, договір не могло
бути укладено на таких само інших
умовах, зокрема, щодо плати в розмірі 16
378 000,00 грн.. Тобто оскільки розмір плати
в розмірі 16 378 000,00 грн. було встановлено
за відступлення 119 214 407,55 грн. вимог, то
цей само розмір плати не могло бути
встановлено за відступлення суми,
меншої більше ніж на 22%.

Таким чином, Договір №Ф-35/2013 в цілому не
було б укладено на тих самих умовах,
якби до нього не було включено умов про
відступлення вимог на загальну суму 26
284 859,41 грн., які ґрунтуються на п.п. 1.3.2
договорів 6-КБ та 7-КБ, що підлягають
визнанню недійсними. Отже, Договір
№Ф-35/2013 підлягає визнанню недійсним
повністю. Такої ж позиції
притримувався і Вищий Господарський
Суд України у постанові від 30.11.2009 р. при
вирішенні справи №2-11/3103-2009, у постанові
від 14.05.2014 р. при вирішенні справи
№5011-48/3804-2012.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судове рішення» від
29.12.76 № 11 із змінами, внесеними
постановами Пленуму від 24.04.81 № 4, від
25.12.92 № 13, рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи з загальних
засад і змісту законодавства України.
Мотивувальна частина рішення повинна
містити встановлені судом обставини, а
також оцінку всіх доказів. Визнаючи
одні і відхиляючи інші докази, суд має
це обґрунтувати. Мотивувальна частина
рішення повинна мати також посилання
на закон та інші нормативні акти
матеріального права, на підставі яких
визначено права і обов'язки сторін у
спірних правовідносинах.

Статтею 129 Конституції України
зазначено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкорюються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією з основних
засад судочинства.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами у порядку передбаченому
ст. 75 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд визнає
вимогу позивача обґрунтованою і такою,
що підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 44-49
Господарського процесуального кодексу
України, у разі задоволення позовних
вимог, витрати по сплаті судового збору
покладаються на Відповідача, оскільки
спір з його вини доведено до суду.

На підставі статей 6, 8, 19, 55, 61, 124, 129
Конституції України, 203, 215, 217, 514, 549 ЦК
України, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
пункту 1.18 глави 1 розділу ІІІ Правил
бухгалтерського обліку доходів і
витрат банків України, затверджених
Постановою Правління Національного
банку України від 18.06.2003 р. №255, статті 1
ГК України, керуючись статтями 1, 4, 12, 32,
33, 43, 44 - 49, 82 - 85, 111-28 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір №Ф-35/2013 про
відступлення права вимоги, укладений
23.10.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством "УкрСиббанк" () і Товариством з обмеженою
відповідальністю «Європа-Факторинг»
() з урахуванням
Додаткової угоди №1 до цього договору,
укладеної 23.01.2014 р.

Стягнути солідарно з Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
(61001, м. Харків, п-т Московський 60, ) та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Європа-Факторинг»
(83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 27, ) на користь Публічного
акціонерного товариства
«Тепловозоремонтний завод» (36005, м.
Полтава, вул. Гайового, 30, ) суму у розмірі 1 218 грн. 00 коп.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29.07.2014 р.

Суддя І.П. Жигалкін