ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року Справа № 904/4452/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: Дерепи В.І. -
головуючого (доповідача), Грека Б.М.,
Кривди Д.С.

за участю повноважних представників
сторін:

позивача - Кость О.Г.

відповідача - Концевої М.В.

розглянувши касаційну скаргу ТзОВ
"Інтерпайп Ніко ТЬЮБ" на постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26 червня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до ТзОВ "Інтерпайп Ніко ТЬЮБ" про
стягнення 59 606 401,10 грн. заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до відповідача, яким, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог (а.с.92), просив суд
стягнути з ТзОВ "Інтерпайп Ніко ТЬЮБ"
інфляційних втрат в розмірі 35 841,48 грн.,
пені у розмірі 3 921 991,08 грн., 1 103 882,62 грн. -
3% річних, 3 702 726,97 грн. - 7% штрафу,
посилаючись на порушення відповідачем
умов укладеного договору
купівлі-продажу природного газу
№14/1819/11 від 28 вересня 2011 року.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 6 лютого
2014 року (суддя Євстигнеєва Н.М.) в
позові відмовлено. Приймаючи дане
рішення суд першої інстанції послався
на той факт, що незважаючи на
відсутність предоплат відповідача за
природний газ, що були передбачені
пунктом 6.1 укладеного договору №14/1819/11
від 28.09.2011 року, позивач не скористався
правом зупинити виконання свого
обов'язку з поставки природного газу,
передбаченого положенням пункту 3.1.3
договору і на свій ризик здійснював
поставку газу відповідачу, тобто
сторони фактично змінили умови
договору щодо порядку розрахунків.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 26
червня 2014 року рішення суду скасовано.
Постановлено провадження в даній
справі в частині стягнення 52896099,50 грн.
основного боргу припинити. В решті
позовних вимог позов задовольнити.
Стягнути з відповідача на користь
позивача 2373121 грн. 84 коп. пені, 3702726 грн. 96
коп. - 7% штрафу, 159828 грн. 43 коп.
інфляційних втрат, 474624 грн. 00 коп. - 3%
річних та 68820 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
суду апеляційної інстанції, скаржник
просить її скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
а рішення місцевого господарського
суду залишити в силі.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, а постанова апеляційного
господарського суду підлягає
залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як було встановлено апеляційним
господарським судом та вбачається з
матеріалів справи, 28 вересня 2011 року
між сторонами у справі було укладено
договір на купівлю-продаж природного
газу №14/1810/11, відповідно п.1.1 якого
продавець (позивач) зобов'язується
передати у власність покупцеві
(відповідачу) імпортований природний
газ для виробництва теплової енергії,
яка споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в порядку та на умовах
погодженими сторонами в договорі.

Відповідно до п.2.1 укладеного договору
продавець передає покупцеві з 01.10.2011
року по 31.12.2012 року газ обсягом до 68 500,000
тис.м3, зокрема, у жовтні 2012 року 4 600,000
тис.м3, у листопаді 2012 року 4 700,000 тис.м3, у
грудні 2012 року 4 900,000 тис.м3.

Згідно п.3.3 цього договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Як вбачається з матеріалів
справи, між сторонами були підписані
акти приймання-передачі природного
газу за укладеним договором на
загальну суму 52 896 099,50 грн. (а.с. 39, 40, 41).

Відповідно до п. 6.1 договору (в
редакції Додаткової угоди №3 від 14.11.2011
року) оплата за газ з врахуванням
вартості транспортування територією
України здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами у такому
порядку:

- оплата у розмірі 30% від вартості
запланованих місячних обсягів
здійснюється не пізніше ніж за 5
банківських днів до початку місяця
поставки газу;

- оплата у розмірі по 35% від вартості
запланованих місячних обсягів
здійснюється до 5 числа та до 15-го числа
поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ з урахуванням
вартості транспортування територією
України здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу (за звітний
місяць) до 14-го числа місяця, наступного
за місяцем поставки газу (а.с.37).

Судом апеляційної інстанції правильно
було встановлено, що станом на дату
звернення позивача з позовом до суду
(31.05.2013 року) заборгованість за
поставлений природний газ становила
суму 52 896 099,50 грн., яка була повністю
сплачена відповідачем після звернення
позивача з даним позовом до суду і
порушення судом провадження в даній
справі, що підтверджується наявними в
матеріалах справи відповідними
платіжними дорученнями (а.с.81-83).

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванні встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річні від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Приймаючи оскаржувану постанову суд
апеляційної інстанції,
проаналізувавши всі наявні в
матеріалах справи документи та
оцінивши їх в сукупності, правильно
дійшов висновку про те, що пунктом 6.2
укладеного договору сторони
передбачили право позивача, а не його
обов'язок припинити поставку газу у
разі відсутності повного погашення
заборгованості за переданий по цьому
Договору газ. Крім того, сторонами п.6.1
договору передбачений остаточний
строк погашення заборгованості за газ
(до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу, а, також,
матеріали справи не містять доказів
відмови відповідача від газу з причин
неможливості його оплати чи з інших
причин.

Тому, суд вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови апеляційний
господарський суд дійшов правильного
висновку про правомірність стягнення з
відповідача на користь позивача 159828,43
грн. інфляційних втрат та 474 624 грн. 3%
річних з огляду на те, що відповідач, в
порушення умов укладеного договору,
свої зобов'язання по оплаті
поставленого газу вчасно не здійснив.

У відповідності до ст.230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Апеляційною інстанцією встановлено, що
пунктом 7.2 сторони передбачили, що у
разі невиконання покупцем умов п.6.1
Договору продавець має право не
здійснювати поставку покупцеві газу
або обмежити поставку газу або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем п.6.1 Договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що апеляційний господарський
суд, скасовуючи рішення місцевого
господарського суду та задовольняючи
вимоги позивача в частині стягненні з
відповідача 2373121,84 грн. пені та 3702726,96
грн. 7% штрафу, повно і всебічно
перевірив всі обставини справи, дав
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам і прийняв законне
судове рішення, яке необхідно залишити
без змін.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Наведені висновки апеляційного
господарського суду відповідають
матеріалам справи та діючому
законодавству.

Доводи касаційної скарги про
необґрунтованість оскаржуваної
постанови помилкові і не відповідають
матеріалам справи.

З урахуванням викладеного, підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 26
червня 2014 року залишити без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя
В.І.Дерепа

Судді
Б.М.Грек

Д.С. Кривда