м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом 1. Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
2. Фізичної особи-підприємця
3. Фізичної особи-підприємця
до Фізичної особи-підприємця
третя особа-1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Київська міська
третя особа-2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Департамент
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація);
третя особа-3, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Комунальне
підприємство "Київські ринки"
Головного управління внутрішньої
торгівлі та побутового обслуговування
населення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
третя особа-4, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві,
третя особа-5, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Департамент
промисловості та розвитку
підприємництва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
третя особа-6, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Департамент
міського благоустрою та збереження
природного середовища виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
про визнання права власності на майно
Судді: Васильченко Т.В. (головуючий)
в присутності представників сторін:від
позивача 1:ОСОБА_11, довіреність б/н від
13.10.2013;від позивача 2:ОСОБА_11,
довіреність б/н від 13.10.2013;від позивача
3:ОСОБА_11, довіреність б/н від 13.10.2013;від
відповідача:не з'явилися;від третьої
особи 1не з'явилися;від третьої особи
2не з'явилися;від третьої особи 3не
з'явилися;від третьої особи 4Попчук Т.О.,
довіреність №7/26-12/2005/05 від 22.05.2014:.від
третьої особи 5не з'явилися;від третьої
особи 6не з'явилися.
Суть спору: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 та Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулися до
господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 про визнання права спільної
часткової власності на майно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між
сторонами у справі 04.05.2011 з метою
розвитку бізнесу в сфері використання
малих архітектурних форм (МАФів) та
отримання прибутку укладено договір
про спільну діяльність (без створення
юридичної особи) з додатковою угодою до
договору про спільну діяльність від
27.12.2011. Втім, після фактичного створення
4 МАФів внаслідок спільної діяльності
сторін та встановлення їх за адресою:
АДРЕСА_1, площею по 30 кв. м кожен,
відповідач в порушення умов договору
не вчинив дій з оформлення всіх
юридичних документів по реєстрації
новостворених МАФів, чим перешкоджає
позивачам у здійснені правомочностей
володіння, користування та
розпорядження спільним майном.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.11.2013 порушено провадження у
розгляду на 09.12.2013.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 09.12.2013 справу
Босому В.П., у зв'язку із перебуванням
судді Васильченко Т.В. на лікарняному.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 09.12.2013, на підставі, ст.ст. 65, 86
до провадження суддею Босим В.П. та
призначено до розгляду.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 16.12.2013 у зв'язку із
виходом судді Васильченко Т.В. з
на розгляд судді Васильченко Т.В.
Ухвалою господарського суду міста
прийнято до провадження суддею
Васильченко Т.В та призначено до
Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
розгляд судді Ломаки B.C. у зв'язку з
перебуванням судді Васильченко Т.В.,
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.12.2013, на підставі ст.ст. 65, 86
до провадження суддею Ломакою B.C. та
призначено справу до розгляду.
Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
розгляд судді Васильченко Т.В., у
зв'язку з виходом судді Васильченко
Ухвалою господарського суду міста
прийнято до провадження суддею
Васильченко Т.В. та призначено справу
17.02.2014 позивачі через відділ
діловодства суду подали пояснення, в
яких зауважили на тому, що мала
архітектурна форма не є нерухомим
майном і право власності на неї не
підлягає державній реєстрації, втім
для того, щоб отримати дозвільну
документацію на спірні МАФи на своє
ім'я і розпоряджатися ними, позивачам,
за бездіяльності відповідача,
необхідний документ, що
підтверджуватиме їх право власності -
рішення суду.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 17.02.2014 справу
№910/22019/13 передано на розгляд судді
Босому В.П., у зв'язку з перебуванням
судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.02.2014, на підставі ст.ст. 65, 86
ГПК України, справу прийнято до
провадження суддею Босим В.П. та
призначено до розгляду.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 24.02.2014 справу
№910/22019/13 передано на розгляд судді
Васильченко Т.В. у зв'язку із виходом
судді з лікарняного.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 справу №910/22019/13
прийнято до провадження суддею
Васильченко Т.В. та призначено до
розгляду.

18.03.2014 позивачі надали суду протокол
зустрічі учасників договору про
спільну діяльність від 04.05.2011,
датований 10.02.2014, яким вирішено
підтримати поданий 14.11.2013 позов до
господарського суду міста Києва про
визнання права власності на майно. На
наступній зустрічі вирішити питання
про розірвання договору про спільну
діяльність від 04.05.2011 із ОСОБА_4 та поділ
спільного майна в натурі.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.04.2014 продовжено
процесуальний строк вирішення спору у
справі №910/22019/13 на п'ятнадцять днів та
розгляд справи відкладено на 28.04.2014.

25.04.2014 відповідач надіслав заяву про
розгляд справи без його участі, у якій
проти позовних вимог заперечив в
повному обсязі, зазначивши, що МАФи,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, є його
особистою власністю, оскільки договір
про спільну діяльність ним фактично
було розірвано у 2012 році.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 залучено до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Київську
міську раду, Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), Комунальне
підприємство "Київські ринки"
Головного управління внутрішньої
торгівлі та побутового обслуговування
населення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві.

В судовому засіданні 28.04.2014 суд дійшов
висновку про призначення
колегіального розгляду даної справи.

Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва від
28.04.2014 призначено колегіальний розгляд
справи № 910/22019/13 в наступному складі
суду: Головуючий суддя: Васильченко
Т.В., судді: Любченко М.О., Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 на підставі ст.ст. 65, 86
ГПК України справу № 910/22019/13 прийнято
до провадження колегією суддів у
складі: Головуючого судді: Васильченко
Т.В., суддів: Любченко М.О., Марченко О.В.
та призначено справу до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 залучено до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Департамент промисловості та розвитку
підприємництва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації") та
Департамент міського благоустрою та
збереження природного середовища
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) та відкладено розгляд
справи.

26.06.2014 третя особа 5 через відділ
діловодства суду подала письмові
пояснення, в яких вказала, що Головним
управлінням внутрішньої торгівлі та
побутового обслуговування населення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) з позивачами не
укладалися договори про сплату пайової
участі (внеску) власників тимчасових
споруд в утриманні об'єктів
благоустрою та не видавалися довідки
про функціональне призначення
тимчасових споруд (додатки до них) на
тимчасові споруди, розміщені за
адресою: АДРЕСА_1.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 27.06.2014 справу
№910/22019/13 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Головуючий суддя:
Ломака B.C., судді Грєхова О.А., Любченко
М.О. в зв'язку з перебуванням судді
Васильченко Т.В. (головуючий) на
лікарняному, а судді Марченко О.В. у
відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.06.2014 справу №910/22019/13
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя
Ломака B.C., судді: Грєхова О.А., Любченко
М.О. та призначено справу до розгляду.

28.07.2014 третя особа-4 через відділ
діловодства суду подала письмові
пояснення по справі, в яких вказала, що
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві дозволи на виконання
будівельних робіт та інші документи
дозвільного характеру, які б давали
право на виконання будівельних робіт
відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» на АДРЕСА_1 не видавалися
та не реєструвалися, зазначений об'єкт
в експлуатацію не приймався.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 28.07.2014 справу
№910/22019/13 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Головуючий суддя:
Васильченко Т.В., судді: Нечай О.В.,
Любченко М.О. в зв'язку з виходом судді
Васильченко Т.В. з лікарняного та
перебуванням судді Грєхової О.А. у
відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 справу №910/22019/13
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя
Васильченко Т.В., судді: Нечай О.В.,
Любченко М.О. та призначено справу до
розгляду.

В судовому засіданні 28.07.2014 представник
позивачів підтримав позовні вимоги,
просив задовольнити.

Представник третьої особи-4 в судовому
засіданні 28.07.2014 позовні вимоги залишив
на розсуд суд.

Відповідач в судове засідання 28.07.2014
своїх представників не направив, втім
25.04.2014 через відділ діловодства суду
подав заяву про розгляд справи без його
участі.

Треті особи 1,2,3,5,6 в судове засідання
28.07.2014 своїх представників не
направили, про причини їх неявки суду
не повідомили, хоча про час та місце
проведення судового засідання були
повідомлені своєчасно та належним
чином.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" розпочинаючи судовий
розгляд, суддя має встановити, чи
повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників
відповідача та третіх осіб 1,2,3,5,6 не
перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 28.07.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивачів, який приймав
участь під час розгляду справи та
представника третьої особи-4,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, та оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

4 травня 2011 року Фізичними
особами-підприємцями ОСОБА_1 (далі -
позивач-1, сторона-2), ОСОБА_2 (позивач-2,
сторона-1) та ОСОБА_4 (далі - відповідач,
сторона-3) в порядку ведення сторонами
підприємницької діяльності було
укладено договір про спільну
діяльність (без створення юридичної
особи) для досягнення господарських і
комерційних цілей: розвиток
стабільного і прибуткового бізнесу в
сфері використання малих
архітектурних форм (МАФів); отримання
прибутку (п. 1.1 договору).

За умовами договору позивач-2
зобов'язався: отримати грошовий кредит
в розмірі до 800 000 (до вісімсот тисяч
гривен) для спрямування грошових
коштів на виготовлення малих
архітектурних форм; спрямувати
отримані кредитні кошти виключно на
виготовлення малих архітектурних форм
в кількості двох штук розміром 300 кв. м
та 120 кв. м; передавати отримані
кредитні грошові кошти стороні-2 та
стороні-3 для закупівлі будівельних
матеріалів на виготовлення МАФів; а
позивач-1 зобов'язався: виступити
фінансовим поручителем по кредитному
договору сторони-1 для отримання
грошових коштів на виготовлення МАФів
і приймати іншу організаційну участь у
виготовленні зазначених конструкцій.

В свою чергу, відповідач за умовами п. 5
договору зобов'язався: після
підписання цього договору та отримання
коштів від сторони-1 невідкладно
приступити до виготовлення двох
конструкцій - малих архітектурних форм
розміром 300 та 120 кв. м; закупити
будівельні матеріали, забезпечити
(найм) відповідного персоналу для
виконання робіт за даною угодою або
виконувати будівельні роботи
самотужки, орендувати будівельну
площадку для виконання будівельних
робіт, провести іншу організаційну
роботу по виготовленню МАФів; після
виготовлення МАФів забезпечити
перевезення їх частин та встановлення
на торгівельних місцях біля метро
Житомирська та метро Святошино (вихід
до автостанції); забезпечити здавання
частин МАФів в оренду або використання
їх в торгівельній діяльності.

Відповідно до п. 6.1 договору ведення
спільної діяльності за даною угодою
здійснюється за взаємною угодою
сторін.

Керівництво спільною діяльністю за
даною угодою, доручається стороні-3 (п.
6.2).

В п. 6.3 договору визначено, що сторона-3 є
повноважним представником сторони-1 та
сторони-2 у зазначених відносинах із
моменту підписання цього договору та
стороні-3 доручається оформлення всіх
юридичних документів по реєстрації
новостворених МАФів.

Відповідно до п. 6.4 договору сторона-3
виконує всі необхідні юридичні дії для
досягнення поставленої за договором
цілі, зокрема звітує перед податковою
за здійснення підприємницької
діяльності за допомогою новостворених
МАФів; веде окремий податковий і
бухгалтерський облік по даним об'єктам;
представляє спільні інтереси сторін по
спільній діяльності перед третіми
особами.

При цьому, грошові, майнові і трудові
внески сторін, а також майно, яке буде
створене або набуте сторонами
внаслідок спільної діяльності, а саме
малі архітектурні форми розміром 300 кв.
м та 120 кв. м складає їх спільну сумісну
власність.

27 грудня 2011 року між позивачами та
відповідачем, а також Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі -
позивач-3, сторона-4) було укладено
додаткову угоду до договору про
спільну діяльність, за умовами п. 1 якої
позивач-3 був прийнятий до складу
учасників спільної діяльності по
використанню торгівельних
павільйонів, розташованих в місті
Києві за наступними адресами: АДРЕСА_2
біля станції метро Житомирська площею
300 кв. м та по АДРЕСА_1, біля станції
метро Святошино, площею 120 кв. м.

Згідно з п. 2 додаткової угоди від 27.12.2011,
в зв'язку з прийняттям до складу
учасників спільної діяльності
позивача-3 розмір прибутку по основному
договору був розподілений наступним
чином: ОСОБА_2 - 30%, ОСОБА_1 - 30%, ОСОБА_4 - 30%,
ОСОБА_3 - 10%.

За умовами п. 3 додаткової угоди від
27.12.2011, в обов'язки учасника-4 (ОСОБА_3)
входить здача в оренду торгівельних
площ та належний контроль за орендними
відносинами з використання
павільйонів, зазначених в п.1 даної
додаткової угоди.

При цьому, юридичне оформлення
орендних відносин по торгівельному
павільйону загальною площею 120 кв. м, що
розташовується по АДРЕСА_1 (біля
станції метро Святошино) та сплату всіх
податків та інших обов'язкових
платежів покладається на учасника-4
(ОСОБА_3), а юридичне оформлення
торгівельного павільйону 300 кв. м біля
метро Житомирська залишається на
стороні-3 (ОСОБА_4).

Протягом дії договору про спільну
діяльність, позивачі свої зобов'язання
виконували належним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Проте, відповідач, як зазначають
позивачі, приймаючи участь в спільній
діяльності, до виконання своїх
обов'язків ставився безвідповідально,
внаслідок чого значну частину його
зобов'язань згідно з п.п. 5.1., 6.2., 6.3, 6.4., 7.3.
договору про спільну діяльність
виконували інші учасники, а частина
зобов'язань взагалі залишилась
невиконаною, а саме в частині
оформлення всіх юридичних документів
по реєстрації новостворених МАФів.

Відтак, оскільки позивачі не мають
правовстановлюючих документів про їх
право спільної часткової власності на
спірні МАФи, через не виконання
відповідачем своїх обов'язків щодо
юридичного оформлення малих
архітектурних форм за адресою: АДРЕСА_1,
що фактично свідчить про не визнання
ним їх права на це майно, вони
звернулись з даним позовом про
визнання чотирьох малих архітектурних
форм, що розміщені за адресою: АДРЕСА_1,
площею по 30 кв. м кожна, а всього
загальною площею 120 кв. м, спільною
частковою власністю сторін у наступних
частках: ОСОБА_2 - 30%, ОСОБА_1 - 30%, ОСОБА_4 -
30%, ОСОБА_3 - 10%, а також визнання майна
(металеві конструкції (2820*1980. всього 42
шт. та 2980*2820, всього 10 шт.) та склопакети
(110 шт.), труби проф. 60*40*2.0 5.98-6.04, швелер №
10 9,0м, квадрат 14*14 6,0 м, кутник 40*40*4, труби
проф. 40*25*2,0, швелер № 10, панель матова
сніжно-біла 1,5 кв. м, смуга стартова ПВХ
Білий глянець, кут внутрішній ПВХ Білий
глянець, використані для створення
малих архітектурних форм, що розміщені
за адресою: АДРЕСА_1 спільною частковою
власністю сторін у наступних частках:
ОСОБА_2 - 30%, ОСОБА_1 - 30%, ОСОБА_4 - 30%, ОСОБА_3
- 10%.

Отже, предметом спору у даній справі є
визнання права спільної часткової
власності позивачів та відповідача на
малі архітектурні форми, а також на
будівельні матеріали, з яких вони були
створені, а підставою позову є
невизнання відповідачем права
спільної часткової власності
позивачів шляхом порушення
договірного зобов'язання з реєстрації
новостворених МАФів.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного
Кодексу України за договором про
спільну діяльність сторони (учасники)
зобов'язуються спільно діяти без
створення юридичної особи для
досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників.

Статтею 1133 ЦК України визначено, що
вкладом учасника вважається все те, що
він вносить у спільну діяльність
(спільне майно), в тому числі грошові
кошти, інше майно, професійні та інші
знання, навички та вміння, а також
ділова репутація та ділові зв'язки.

Згідно ч. 1 ст. 1134 ЦК України внесене
учасниками майно, яким вони володіли на
праві власності, а також вироблена у
результаті спільної діяльності
продукція та одержані від такої
діяльності плоди і доходи є спільною
частковою власністю учасників, якщо
інше не встановлено договором простого
товариства або законом.

Статтею 331 Цивільного Кодексу України
встановлено, що право власності на
нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом
(частина 1). До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна) (частина
3).

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох
чи більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом. Якщо розмір
часток у праві спільної часткової
власності не встановлений за
домовленістю співвласників або
законом, він визначається з
урахуванням вкладу кожного з
співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна (ст.
357).

За визначенням ч. 1 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Пунктом 8.1 договору про спільну
діяльність сторони визначили, що
грошові, майнові і трудові внески
сторін, а також майно, яке буде створене
або набуте сторонами внаслідок
спільної діяльності, а саме малі
архітектурні форми розміром 300 кв. м та
120 кв. м складає їх спільну сумісну
власність.

Таким чином, сторонами узгоджено, що
МАФи, які будуть створені за
результатами їх спільної діяльності є
їх спільною сумісною власністю.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами при виконані умов договору
про спільну діяльність були здійснені
дії зі створення малих архітектурних
форм, в тому числі і спірні 4 МАФи,
загальною площею 120 кв. м., які в силу
узгоджених сторонами умов договору є
їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до приписів ст.ст. 317, 328
Цивільного кодексу України право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування та розпорядження майном;
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема, із правочинів; право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема, визнання права.

Так, статтею 392 Цивільного кодексу
України встановлено, що власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином, визнання права власності
здійснюється господарським судом за
наявності існуючого (згідно приписів
законодавства) права власності на
майно в межах спору власника з іншою
особою про право на це майно.

При цьому, момент виникнення права не
залежить від набрання рішенням суду
законної сили, оскільки підставою для
прийняття останнього є наявність у
позивачів до звернення до суду тих
матеріально-правових фактів, з якими
закон пов'язує виникнення права
власності.

Тобто, підставою для звернення до суду
з позовом про визнання права власності
згідно вимог ст. 392 ЦК України є
оспорення існуючого права, а не намір
набути вказане право за рішенням суду і
до обставин, якими обґрунтовуються
позовні вимоги входять, зокрема, факти,
з яких вбачається, що відповідач
виконав дії, спрямовані на заперечення
наявного у позивачів права, на захист
якого подано позов або утверджує за
собою право, яке належить позивачам,
тобто ті, які свідчать про порушення
або оспорення існуючого права.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Отже, відповідач, заперечуючи або
оспорюючи право власності позивачів
має здійснити юридично значущі дії, як
то укласти цивільно-правову угоду щодо
спірного майна, оформлення за собою
прав на спірне майно тощо.

Позаяк, позивачі звертаючись з позовом
про визнання права спільної часткової
власності на новостворені в рамках
договору про спільну діяльність малі
архітектурні форми, та будівельні
матеріали з яких вони створені, не
надали жодних доказів порушення або
оспорення їх права власності на це
майно саме відповідачем, на захист
якого подано позов, а неможливість
отримання дозвільної документації на
спірні МАФи не може бути правовою
підставою для прийняття рішення про
визнання права власності.

При цьому, невиконання одним із
учасником договору про спільну
діяльність своїх зобов'язань за такою
угодою, не може свідчити про
заперечення або невизнання прав або
порушення охоронюваних інтересів
інших сторін за такою угодою. Вказані
обставини невиконання договірних
зобов'язань можуть бути підставою для
цивільно-правової відповідальності
порушника, або спонукання до
примусового виконання обов'язку в
натурі, в тому числі і в судовому
порядку.

Крім того, суд зазначає, що вимога
позивачів про визнання права спільної
часткової власності на майно в тому
числі і відповідача із часткою в
розмірі 30 %, свідчить про відсутність
спору позивачів із відповідачем щодо
предмету спору в порядку ст. 392 ЦК
України, враховуючи, що останній є
також співвласником майна, на захист
якого заявлено даний позов.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
фактично позивачі звернулися до суду з
вимогою про встановлення факту
наявності у них та відповідача права
спільної часткової власності на спірні
малі архітектурні форми, які розміщені
за адресою: АДРЕСА_1 та будівельні
матеріали з яких вони створені, що
виходить за межі повноважень
господарських судів, оскільки
розглядаючи таку вимогу, суд не
здійснює захисту прав та охоронюваних
законом інтересів учасників
господарських відносин.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього
Кодексу кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене, враховуючи,
що позивачами не доведено обставин на
які вони посилаються як на підставу
своїх позовних вимог, суд дійшов
висновку про відмову в позові в повному
обсязі з покладенням судового збору на
позивачів, в порядку ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 43 , 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ :

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 04.08.2014.

Головуючий суддя
Т.В.Васильченко

Судді
М.О.Любченко

О.В.Нечай