ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року Справа № 11/Б-5022/1293/2011
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач
у справі), Короткевича О.Є., Погребняка
В.Я.,

розглянувши касаційну
скаргуУправління Пенсійного фонду
України в Бережанському районі
Тернопільської області на постанову та
ухвалувід 27.02.2014 р. Львівського
апеляційного господарського суду від
10.01.2014 р. господарського суду
Тернопільської областіу справі№
11/Б-5022/1293/2011 господарського суду
Тернопільської областіза заявою
Управління Пенсійного фонду України в
Бережанському районі Тернопільської
областідо боржникавідкритого
акціонерного товариства "Бережанський
склозавод", м. Бережани Тернопільської
областіпровизнання
банкрутомліквідатор арбітражний
керуючий Окряк А.В.голова комітету
кредиторів Управління Пенсійного
фонду України в Бережанському районі
Тернопільської областіза
заявоюУправління Пенсійного фонду
України в Бережанському районі
Тернопільської областіпровизнання
грошових вимог в сумі 882 093 грн. 88 коп.

представники сторін в судове засідання
не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 10.01.2011 року
порушено провадження у справі №
11/б-5022/1293/2011 про банкрутство відкритого
акціонерного товариства "Бережанський
склозавод" (далі - Боржник, Товариство)
за заявою Управління Пенсійного фонду
України в Бережанському районі
Тернопільської області (далі-Кредитор,
Фонд) в порядку загальних норм Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
набрання чинності з 19.01.2013 року
внесених змін, далі - Закон про
банкрутство).

Постановою господарського суду
Тернопільської області від 23.09.2011 року
Товариство визнано банкрутом, відносно
нього відкрита ліквідаційна процедура,
припинені повноваження органів
управління банкрута, а ліквідатором
призначено арбітражного керуючого
Окряка А.В. тощо.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 10.01.2014 року
(суддя - Сидорук А.М.) відмовлено в
задоволенні заяви Фонду про визнання
поточних грошових вимог до Боржника в
сумі 882 093 грн. 88 коп.

Не погодившись із цією ухвалою суду,
Управління Пенсійного фонду України в
Бережанському районі Тернопільської
області звернулося до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 10.01.2014 року
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити "поточні вимоги" Фонду.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014 року
(головуючий суддя - Гриців В.М., судді:
Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.) апеляційну
скаргу залишено без задоволення, а
ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 10.01.2014 року -
без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями попередніх інстанцій,
Управління Пенсійного фонду України в
Бережанському районі Тернопільської
області звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою та доповненнями до
неї, в яких просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014 року та
винести нове рішення у справі, яким
визнати "поточні вимоги" Фонду в сумі
882 093 грн. 88 коп.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, зокрема ст.ст. 1, 23,
25 Закону про банкрутство, ст.ст. 27, 28
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", ст. 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а також норм
процесуального права.

Вищий господарський суд України,
враховуючи, що предметом касаційного
оскарження була визначена оскаржувана
постанова апеляційного суду, якою було
залишено без змін ухвалу
господарського суду Тернопільської
області від 10.01.2014 року, виходить з того,
що предметом касаційного оскарження є
також і вказане рішення місцевого суду.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви Фонду
про визнання кредиторських вимог в
сумі 843 085 грн. 72 коп., місцевий суд
встановив, що ці вимоги складають
відшкодування фактичних витрат по
доставці пільгових пенсій за період
липень-вересень 2013 року - період, коли
Боржник вже був визнаний банкрутом, а
заробітна плата його працівникам не
нараховувалась. Вимоги ж в сумі 39 008 грн.
16 коп. складають нарахований за період
березень-серпень 2013 року єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, тобто внесок,
також нарахований за період - після
визнання Боржника банкрутом. За цих же
підстав апеляційний суд підтримав
вказані висновки місцевого суду.

Заперечуючи такі висновки судів,
скаржник зазначив, що судами були
невірно застосовані спеціальні норми
законодавства, оскільки витрати на
виплату та доставку пенсій-це не
страхові внески, сплата яких залежить
від виплати заробітної плати, а тому
органи Пенсійного фонду України мають
право нараховувати такі фактичні
витрати до повної ліквідації
підприємства. Єдиний же внесок був
визначений згідно поданих Боржником
звітів за березень -серпень 2013 року.

Однак, суд касаційної інстанції не
погоджується із запереченнями
скаржника, оскільки вони суперечать
вимогам діючого законодавства та
викладені без врахування всіх
встановлених судами обставин справи.

Так, в п. 2 Прикінцевих положень "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять
до Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, крім тих,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом, у розмірі 20
відсотків з наступним збільшенням її
щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Виходячи з викладеного порядку
формування джерел (коштів, призначених
на оплату праці), з яких підприємства та
організації здійснюють внесення до
Пенсійного фонду України плати, що
покривають фактичні витрати на виплату
та доставку пільгових пенсій та
враховуючи, що відповідно до норм п. 1
ст. 25 Закону про банкрутство з дня
визнання підприємства банкрутом та
відкриття відносно нього
ліквідаційної процедури працівників
цього підприємства повідомляється про
звільнення в установленому законом
порядку, кошти на оплату праці не
перераховуються, виплата заробітної
плати припиняється, а фонд оплати праці
саме з метою оплати праці працівників з
вказаного часу припиняє своє
формування, а у боржника не виникає
будь-яких нових зобов'язань, окрім тих
що пов'язані із здійсненням
ліквідаційної процедури у справі про
банкрутство.

У зв'язку з цим суд касаційної
інстанції підтримує висновки судів в
оскаржуваних рішеннях, що відповідні
витрати мають відраховуватись
Боржником лише до моменту прийняття
постанови про визнання останнього
банкрутом та відкриття відносно нього
ліквідаційної процедури. Дійшовши
такого висновку, та враховуючи, як
встановлено судами та вказано Фондом,
заявлені останнім кредиторські вимоги
в сумі 843 085 грн. 72 коп. складають витрати
по доставці пільгових пенсій,
нараховані за липень-вересень 2013 року,
тобто після визнання Товариства
банкрутом постановою від 23.09.2011 року,
суд касаційної інстанції підтримує
висновок судів про відхилення вказаних
кредиторських вимог Фонду, як таких,
нарахування яких відбулось
безпідставно - після визнання Боржника
банкрутом та припинення перерахування,
виплати заробітної плати та формування
фонду оплати праці працівників
Боржника.

Поряд з цим, у зв'язку із викладеним та
враховуючи також приписи ст. 7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", касаційний суд
вважає правомірним також і висновок
судів попередніх інстанцій щодо
відхилення поточних кредиторських
вимог Фонду до Боржника в сумі 39 008 грн.
16 коп., які складають заборгованість
Товариства по сплаті внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за березень -
серпень 2013 року, оскільки ці суми
внесків були нараховані також за
період - після визнання Боржника
банкрутом, коли припинилось
нарахування заробітної плати та
формування фонду оплати праці на
підприємстві Боржника, а, відповідно, і
припинилось нарахування боржнику
вказаного внеску.

У зв'язку із цим посилання Фонду на
подані Боржником звіти про нарахування
заробітної плати (т. 8 а.с. 140-151) є
неправомірним, оскільки не відповідає
наведеним нормам законодавства. При
цьому, виходячи з приписів ст.ст. 22, 23 та
ч. 9 ст. 30 Закону про банкрутство, слід
зазначити, що всі здійсненні у
ліквідаційній процедурі виплати
(оплата праці найманим ліквідатором
працівникам тощо) та інші витрати, що
виникли після визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури, відносяться до витрат,
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури.

За таких обставин справи, доводи
касаційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Бережанському районі Тернопільської
області не спростовують висновків
судів першої та апеляційної інстанцій,
а тому оскаржувані ухвала та постанова
судів попередніх інстанцій підлягають
залишенню без змін, як такі, що
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст. 20 та п. 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", ст.ст. 1, 22, 23, 25, 29, 30 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
набрання чинності з 19.01.2013 року
внесених змін), ст. 7 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та ст.ст. 1115, 1117,
1119 - 11111, 11113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Бережанському районі Тернопільської
області залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
27.02.2014 р. та ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 10.01.2014 р. у
справі № 11/Б-5022/1293/2011 залишити без змін.

Головуючий
В.М. Коваленко

Судді
О.Є. Короткевич

В.Я. Погребняк

Постанова виготовлена та підписана
23.07.2014 року.