справи 17/107/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2014
Справа № 908/4154/13

за позовною заявою: публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПРИВАТБАНК", 49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50

адреса для листування: 49027, м.
Дніпропетровськ, а/с 1800

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2

про стягнення 40 800,98 грн.

суддя Корсун В.Л.

У засіданні приймали участь
представники:

від позивача: Богуславський В.В.,
довіреність від 21.10.13 № 4338-О

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

19.12.13 до господарського суду
Запорізької області звернулось
публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") з позовною заявою
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(далі ФОП ОСОБА_1) про стягнення з
відповідача заборгованості за
договором банківського рахунку від
27.05.08 та укладеного до нього додатку від
27.05.08 № 7 в сумі 40 800,98 грн., з яких: 10 420,87
грн. - заборгованість за основною сумою
кредиту, 17 256,85 грн. - заборгованість зі
сплати процентів за користування
кредитом та 13 123,26 грн. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором.

19.12.13 автоматизованою системою
документообігу здійснено розподіл
справ між суддями та визначено
вищевказану позовну заяву ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" до розгляду судді Корсуну
В.Л.

Ухвалою від 19.12.13 судом порушено
провадження у справі № 908/4154/13, якій
присвоєно номер провадження 17/107/13.

Ухвалою від 06.03.14 судом залишено
позовну заяву ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості
в розмірі 40 800,98 грн. без розгляду на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 22.04.14 у справі
№ 908/4154/13 ухвалу господарського суду
Запорізької області від 06.03.14
скасовано, справу № 908/4154/13 направлено
для розгляду по суті до господарського
суду Запорізької області.

Ухвалою від 13.05.14 справу № 908/4154/13
прийнято до розгляду, судове засідання
призначено на 26.05.14.

Ухвалою від 26.05.14 розгляд справи у
зв'язку з неявкою в судове засідання
представників сторін судом відкладено
на 14.07.14.

За заявою представника позивача
розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

У засіданні суду 14.07.14, на підставі ст.
ст. 821, 85 ГПК України, судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Судом повідомлено
представника позивача, коли буде
складено повне рішення.

Позивач підтримував заявлені вимоги у
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві від 29.11.13 та у письмових
поясненнях від 28.04.14 б/н до позовної
заяви, зазначав наступне. 27.05.08 між
сторонами укладено договір про
банківського рахунку № Z01КGG, за умовами
якого Банк відкрив відповідачу
поточний рахунок у національній та
іноземній валюті, здійснює його
розрахункове та касове обслуговування.
27.05.08 до спірного договору укладено
Додаток № 7 до договору, за яким Банк
зобов'язався здійснювати овердрафтові
обслуговування відповідача та
встановив відповідачу кредитний ліміт
в сумі 10 000 грн. Однак, зобов'язання щодо
своєчасного повернення кредиту та % за
користування кредитом відповідач
належним чином не виконав, внаслідок
чого, станом на час розгляду справи в
суді, заборгованість за спірним
договором за основною сумою кредиту
складає 10 420,87 грн. та заборгованість зі
сплати процентів за користування
кредитом становить 17 256,85 грн. Також, за
несвоєчасне погашення заборгованості
відповідачу нараховано пеню в розмірі
13 123,26 грн. На підставі викладеного,
позивач керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК
України, ст. 193 ГК України просить позов
задовольнити.

Відповідач заявлені позовні вимоги не
спростував, представник відповідача в
судові засідання жодного разу не
з'явився, правом надати відзив на позов
не скористався, заяв про неможливість
прибуття в судове засідання та про
відкладення розгляду справи до суду не
надав.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ГПК України, суддя,
прийнявши позовну заяву, не пізніше 3
днів з дня її надходження, виносить і
надсилає сторонам, прокурору, якщо він
є заявником, ухвалу про порушення
провадження у справі, в якій вказується
про прийняття позовної заяви,
призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про
дату, час і місце його проведення,
необхідні дії щодо підготовки справи
до розгляду в засіданні. Ухвала про
порушення провадження у справі
надсилається зазначеним особам за
повідомленою ними господарському суду
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала про відкриття провадження у
справі надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Як вбачається із Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (запис 2),
станом на 26.12.13, тобто станом на час
розгляду справи в суді,
місцезнаходженням фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2.

Отже, судом встановлено, що адреса
зазначена позивачем у позовній заяві
(71100, АДРЕСА_1) не співпадає з адресою
відповідача, яка міститься в Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

У зв'язку з чим, суд ухвалою від 03.03.14
зобов'язав позивача невідкладно вжити
заходів для вручення за належною
адресою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) копію позовної заяви
від 29.11.13 з усіма додатками відповідно
до вимог ст. 56 ГПК України та екземпляри
ухвал господарського суду по справі №
908/4154/13. Докази такого невідкладеного
вручення відповідачеві за належною
адресою зазначених вище документів
надати до суду.

Згідно наявного в матеріалах
справи опису вкладення до цінного
листа та фіскального чеку, 06.03.14 позовна
заява ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з додатками,
на вимогу суду, була направлена
позивачем на належну адресу
відповідача - АДРЕСА_2.

Таким чином, відповідні процесуальні
документи надіслані судом згідно з
поштовими реквізитами учасників
процесу. Зазначене свідчить, що судом
були вжиті всі заходи щодо
повідомлення відповідача про дату,
місце і час розгляд справи.

Згідно із ст. 75 ГПК України, справу
розглянуто за наявними матеріалами,
які суд визнав достатніми для
вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

27.05.08 між публічним акціонерним
товариством комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" (Банк) і фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Клієнт)
укладено договір банківського рахунку
№ Z01КGG з додатковими угодами, за
умовами якого (п. 1.1. договору) Банк
зобов'язався відкрити поточний
(поточні) рахунок (рахунки) у
національній та іноземній валюті (у т.ч.
картковий (карткові) та інші рахунки зі
спеціальним режимом використання) та
здійснювати його (їх) розрахункове та
касове обслуговування відповідно до
чинного законодавства України,
нормативних актів Національного банку
України та умов цього договору.

Згідно із п. 1.2. договору, Банк
зобов'язався приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий Клієнту, грошові
кошти, що йому надходять, виконувати
розпорядження Клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунку та здійснювати ін. операції
за рахунком (рахунками) у порядку та на
умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 6.1. договору, цей
договір укладений на невизначений
строк, набуває чинності з дня його
підписання обома сторонами і припиняє
свою дію відповідно до умов цього
договору та чинного законодавства.

27.05.08 між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (Банк) і ФОП
ОСОБА_1 (Клієнт) укладено Регламент
надання мінімального бланкового
овердрафтового кредиту на картковий
рахунок (додаток № 7 до договору від
27.05.08 № Z01КGG), за умовами якого (п. 1.1.)
Банк за наявності вільних грошових
ресурсів зобов'язався здійснювати
овердрафтові обслуговування Клієнта
на підставі анкети-заяви на
встановлення овердрафтового кредиту
на картковий рахунок, що полягає в
проведенні платежів, здійснених
довіреними особами Клієнта з
використанням корпоративних платіжних
карток, понад залишок коштів на
картковому рахунку клієнта № НОМЕР_1,
відкритому в Банку за рахунок
кредитних коштів у межах ліміту,
встановленого відповідно до п. 1.3. цього
додатка, шляхом дебатування
картрахунку. При цьому утворюється
дебетове сальдо. (…) Кредитне
обслуговування Клієнта здійснюється з
дати підписання цього договору та
додатків 6, 7, 8 до нього.

Пунктом 1.2. додатку № 7 передбачено, що
кредит надається в обмін на
зобов'язання Клієнта з повернення
кредиту, дебіторської заборгованості,
сплати відсотків та винагороди в
обговорені цим додатком до договору
терміни.

За змістом п. 1.3. додатку № 7, ліміт являє
собою суму коштів, у межах якої Банк
зобов'язується здійснювати оплату
платежів довірених осіб Клієнта,
проведених із використанням
корпоративних платіжних карт, понад
залишок коштів на його картковому
рахунку. (…) На момент підписання цього
додатку до договору ліміт складає 10 000
грн. (…) Проведення платежів Клієнта в
порядку, встановленому цим додатком до
даного договору, здійснюється Банком у
термін до 03.11.09.

Відповідно до п. 1.4. додатку № 7,
овердрафтові кредитування Клієнта
здійснюється Банком у межах ліміту і
терміну, установлених згідно з п. 1.3.
цього додатка до договору, з періодом
безперервного користування кредитом
не більше 30 днів. (…) Початком періоду
безперервного користування кредитом
вважається перший день, починаючи з
якого безперервно існувало дебетове
сальдо на картковому рахунку Клієнта
під час закриття банківського дня. (…)
Датою закінчення періоду
безперервного користування кредитом
вважається день, після закінчення
якого на картковому рахунку
зафіксоване нульове дебетове сальдо.

Згідно з п. 1.5. додатку № 7, Клієнт
сплачує відсотки за весь час
фактичного користування кредитом
згідно з п.п. 3.1., 3.2., 3.3. цього додатку до
договору.

Нарахування відсотків за користування
кредитом здійснюється щодня, починаючи
з дати утворення на картковому рахунку
дебетового сальдо на момент закриття
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з фактичної кількості
календарних днів у році. Нарахування
відсотків здійснюється до повного
погашення заборгованості за кредитом
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал розрахунку відсотків
не включається (п. 3.10. додатку № 7 до
договору банківського рахунку від
27.05.08).

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України (ГК України),
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України (ЦК України),
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до вимог
закону, умов договору. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається крім випадків,
передбачених законом.

Аналогічний припис містить
Господарський кодекс України, п. п. 1, 7
ст. 193 якого встановлено, що суб'єкти
господарювання та ін. учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за
договором банківського рахунку банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Вимогами ст. 1067 ЦК України передбачено,
що договір банківського рахунку
укладається для відкриття клієнту або
визначеній ним особі рахунку у банку на
умовах, погоджених сторонами (ч. 1). Банк
зобов'язаний укласти договір
банківського рахунку з клієнтом, який
звернувся з пропозицією відкрити
рахунок на оголошених банком умовах, що
відповідають закону та банківським
правилам. Банк не має права відмовити у
відкритті рахунку, вчинення
відповідних операцій за яким
передбачено законом, установчими
документами банку та наданою йому
ліцензією, крім випадків, коли банк не
має можливості прийняти на банківське
обслуговування або якщо така відмова
допускається законом або банківськими
правилами. У разі необґрунтованого
ухилення банку від укладення договору
банківського рахунку клієнт має право
на захист відповідно до цього Кодексу
(ч. 2).

З урахуванням викладеного, суд
виходить з того, що договір
банківського рахунку є публічним
договором. Клієнти мають право
відкривати рахунки в будь-яких банках
України відповідно до власного вибору,
крім випадків, якщо банк не має змоги
прийняти на банківське обслуговування
або якщо така відмова допускається
законом або банківськими правилами.
Умови договору не можуть суперечити
вимогам Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземних
валютах (затв. постановою Правління
Національного банку України від 12.11.03 №
492, яка зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 17.12.03 за № 1172/8493).

При розгляду цієї справи по суті спору
судом прийнято до уваги вимоги ст. 1069 ЦК
України якою передбачено, дослівно:
"Якщо відповідно до договору
банківського рахунку банк здійснює
платежі з рахунка клієнта, незважаючи
на відсутність на ньому грошових
коштів (кредитування рахунка), банк
вважається таким, що надав клієнтові
кредит на відповідну суму від дня
здійснення цього платежу (ч. 1). Права та
обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунка, визначаються
положеннями про позику та кредит
(параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу),
якщо інше не встановлено договором або
законом (ч. 2)".

З урахуванням викладеного, суд
виходить з того, що:

- до правовідносин сторін, пов'язаних з
кредитуванням рахунку, повинні
застосовуватись норми Закону, що
регулюють кредитні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або ін.
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
вказує, що Банком було встановлено
відповідачу кредитний ліміт в сумі 10 000
грн. з кінцевим терміном повернення
03.11.09. В якості доказів овердрафтового
кредитування Позичальника
(відповідача у цій справі) позивачем
додано до матеріалів справи
меморіальні ордери та виписки по
рахунках ФОП ОСОБА_1

Розглянувши наявні в матеріалах докази
в їх сукупності суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог за наявними у справі
доказами з огляду на наступне.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Частиною 1 ст. 2 вказаного вище Закону
встановлено, що цей Закон поширюється
на всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Статтею 9 цього ж Закону визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатись зведені облікові документи
(ч. 1). Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2).

Загальні засади функціонування
платіжних систем і систем розрахунків
в Україні, поняття та загальний порядок
проведення переказу коштів у межах
України, встановлює відповідальність
суб'єктів переказу, а також визначає
загальний порядок здійснення нагляду
(оверсайта) за платіжними системами
визначається Законом України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні».

Пунктом 1.24 ст. 1 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" визначено, що переказ коштів
- рух певної суми коштів з метою її
зарахування на рахунок отримувача або
видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Відповідно до п. 1.19 ст. 1 вказаного вище
Закону, міжбанківський розрахунковий
документ - документ на переказ,
сформований банком на підставі
розрахункових документів банку,
клієнтів та документів на переказ
готівки або виконавчого документа.

Згідно з п. 1.19-1 ст. 1 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні", меморіальний ордер -
розрахунковий документ, який
складається за ініціативою банку для
оформлення операцій щодо списання
коштів з рахунка платника і
внутрішньобанківських операцій
відповідно до цього Закону та
нормативно-правових актів
Національного банку України.

За змістом п. 1.30 зазначеної статті
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", платіжне
доручення - розрахунковий документ,
який містить доручення платника банку,
здійснити переказ визначеної в ньому
суми коштів зі свого рахунка на рахунок
отримувача.

Платіжна вимога-доручення, у
відповідності до п. 1.26 ст. 1 зазначеного
Закону, це розрахунковий документ, що
містить вимогу отримувача
безпосередньо до платника сплатити
суму коштів та доручення платника
банку, що його обслуговує, здійснити
переказ визначеної платником суми
коштів зі свого рахунка на рахунок
отримувача.

Статтею 22 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні"
передбачено, що ініціювання переказу
здійснюється за такими видами
розрахункових документів: 1) платіжне
доручення; 2) платіжна вимога-доручення;
3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога;
5) меморіальний ордер. Національний
банк України має право встановлювати
інші види розрахункових документів.

Розглядаючи справу № 908/4154/13 по суті
спору судом враховані приписи
Положення про організацію операційної
діяльності в банках України,
затверджених постановою Правління
Національного банку України від 18.06.03 №
254 та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України від 08.07.03 за № 559/7880
(надалі - Положення), якими встановлено
основні вимоги до організації
операційної діяльності банків та
визначення операційних ризиків і
вжиття заходів щодо управління ними.

Пунктом 1.10. вказаного вище Положення
визначено, що первинний документ -
документ, який містить відомості про
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 4.2. Положення, підставою для
відображення операцій за балансовими
та/або позабалансовими рахунками
бухгалтерського обліку є первинні
документи.

Відповідно до п. 4.4. Положення, залежно
від виду операції та типу контрагентів
первинні документи банку (паперові та
електронні) класифікують за змістом на:
касові та меморіальні (для здійснення
безготівкових розрахунків із банками,
клієнтами, списання коштів з рахунків
та внутрішньобанківських операцій).

За змістом п. 4.6. Положення, меморіальні
документи застосовуються банками для
здійснення і відображення в обліку
операцій банку і його клієнтів за
безготівковими розрахунками
відповідно до нормативно-правових
актів Національного банку. До
меморіальних документів (паперових або
електронних), що використовуються для
безготівкових розрахунків, належать
такі розрахункові документи:
меморіальні ордери; платіжні
доручення; платіжні вимоги-доручення;
платіжні вимоги; розрахункові чеки;
інші документи (інші платіжні
інструменти, що визначаються
нормативно-правовими актами
Національного банку).

Пунктами 4.10, 4.11. Положення
передбачено, що первинні документи
складаються на паперових носіях або в
електронній формі та мають містити
такі обов'язкові реквізити: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства (банку),
що склало документ; зміст та обсяг
операції (короткий зміст операції та
підстава для її здійснення), одиницю її
виміру; посади осіб, відповідальних за
здійснення операції і правильність її
оформлення; особистий підпис
електронний цифровий підпис та інші
дані, що дають змогу ідентифікувати
особу, яка брала участь у здійсненні
операції.

До обов'язкових реквізитів первинних
документів, що використовуються для
розрахунків (крім перелічених вище),
також належать: назва одержувача
коштів; сума операції (цифрами та
словами). Сума операції може бути
відображена лише цифрами, якщо цей
документ формується за допомогою
програмного забезпечення в
автоматизованому режимі або якщо це
передбачено нормативно-правовими
актами Національного банку; номери
рахунків; назва банку (одержувача та
платника коштів).

Аналогічні обов'язкові реквізити
первинних документів містяться в
Положенні про організацію
бухгалтерського обліку та звітності в
банках України, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 30.12.98 № 566 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 01.02.99 за № 56/3349.

Позивачем в якості доказів надання
відповідачу кредитних коштів до
матеріалів справи додані меморіальні
ордери, а саме: від 29.02.12 № С0229L00VP, від
06.06.08 № 80606Z6ITR, від 03.11.08 № 00GP, від 11.06.08 №
80611BAYEJ, від 11.06.08 № 09JM, від 24.11.08 № 81124В401V,
від 25.11.08 № 81125В01J4.

Розглянувши наведені вище меморіальні
ордери судом встановлено, що останні не
містять всіх обов'язкових реквізитів
первинних документів, а саме: посади
осіб, відповідальних за здійснення
операції і правильність її оформлення;
особистого підпису (електронного
цифрового підпису) та інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції по
встановленню відповідачу
овердрафтового кредиту.

Пунктом 2.1.1. Положення про організацію
бухгалтерського обліку та звітності в
банках України передбачено, що
первинні документи, які не містять
обов'язкових реквізитів, є недійсними і
не можуть бути підставою для
бухгалтерського обліку.

Також, як вбачається, із змісту доданих
меморіальних ордерів, в графі
«одержувача коштів» зазначено замість
ФОП ОСОБА_1 (відповідача у цій справі)
зазначено ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", тобто
позивача за заявленими вимогами.
Жодного пояснення з цього приводу
представник позивача в ході розгляду
цієї справи суду не надав.

Крім того, зазначення в меморіальних
ордерах в графі «призначення платежу»:
списання кредиту згідно протоколу КК
від 24.02.12, списання страхового платежу
за відкриття полісу, внесення
відсотків на прострочення платежу
згідно кредитного договору від 06.06.08 №
15/z01kgg/zpb6, нарахування відсотків згідно
кредитного договору від 06.06.08 № 15/z01kgg/,
погашення процентів за кредитним
договором від 06.06.08 № 15/z01kgg/zpb6, перевід
сальдо рахунка у зв'язку із зміною
плану рахунків не підтверджує факт
перерахування відповідачу чи
отримання відповідачем грошових
коштів в сумі 10 420,87 грн.

Таким чином, матеріали цієї
господарської справи станом на час
прийняття судом процесуального
рішення у справі по суті спору, не
містять жодного первинного
бухгалтерського документу (платіжного
доручення, платіжної вимоги-доручення,
розрахункового чеку, платіжної вимоги,
меморіального ордеру), оформленого у
відповідності до норм ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
приписів Положення про організацію
операційної діяльності в банках
України, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 18.06.03 № 254 та Положення про
організацію бухгалтерського обліку та
звітності в банках України,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 30.12.98 №
566, який би підтверджував факт
отримання та використання
Позичальником в межах наданого
овердрафтового кредиту коштів в сумі 10
420,87 грн.

Щодо наявних в матеріалах справи
виписок по рахунку ФОП ОСОБА_1, на які
посилається позивач, то суд виходить з
наступного.

Відповідно до п. 5.1. Положення про
організацію операційної діяльності в
банках України, інформація, що
міститься в первинних документах,
систематизується в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку.
Регістри синтетичного та аналітичного
обліку ведуться на паперових носіях
або в електронній формі.

Пунктом 5.2. наведеного вище Положення
встановлено, що регістри
бухгалтерського обліку повинні
містити назву, період реєстрації
операції, прізвища і підписи або інші
дані, що дають змогу ідентифікувати
осіб, які брали участь у їх складанні.

За змістом п. 2.1.1. Положення про
організацію бухгалтерського обліку та
звітності в банках України,
відповідальність за своєчасне
складання первинних документів та
регістрів бухгалтерського обліку, а
також за правильність відображення
операцій в регістрах бухгалтерського
обліку несуть особи, які склали і
підписали ці документи (регістри).

Банки обов'язково мають складати
на паперових та/або електронних носіях
такі регістри, зокрема, особові рахунки
та виписки з них (п. 5.3. Положення про
організацію операційної діяльності в
банках України).

Приписами п. 5.4. Положення про
організацію операційної діяльності в
банках України передбачено, що особові
рахунки є регістрами аналітичного
обліку, що вміщують записи про
операції, здійснені протягом
операційного дня.

При цьому, п. 5.6. Положення про
організацію операційної діяльності в
банках України визначено, що виписки з
особових рахунків клієнтів є
підтвердженням виконаних за день
операцій і призначаються для видачі
або відсилання клієнту.

Отже, з огляду на вищевикладене,
виписки по рахунку в даному випадку
відповідача у цій справі - ФОП ОСОБА_1 є
регістрами аналітичного обліку та
призначаються для видачі або
відсилання клієнту.

Судом встановлено, що із змісту доданих
позивачем до матеріалів справи виписок
з особового рахунку ФОП ОСОБА_1 не
вбачається прізвища, підпису або інших
даних, які б дали змогу ідентифікувати
осіб, які брали участь у їх складанні.

За таких обставин, оскільки виписки з
особового рахунку не є регістрами
бухгалтерського обліку та не містять
прізвища, підпису або інших даних, які б
змогу ідентифікувати осіб, що брали
участь у їх складанні та призначаються
для видачі або відсиланню клієнту, суд
дійшов висновку, що зазначені докази
(виписки з особового рахунку) не є
первинними бухгалтерськими
документами в розумінні норм ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", Положення про організацію
операційної діяльності в банках
України та Положення про організацію
бухгалтерського обліку та звітності в
банках України, а тому не можуть бути
належними та допустимими доказами, які
фіксують факти здійснення між
сторонами у цій справі господарських
операцій з надання (зарахування чи
перерахування) відповідачу кредитного
ліміту у відповідній сумі.

Крім того, судом при розгляді цієї
справи враховано вимоги Закону України
«Про Національний банк України» від
20.05.99 № 679-XIV (в редакції, що є чинною
станом на час прийняття рішення у
справі № 908/4154/13), який набув чинності із
22.06.99.

Так, згідно із ст. 2 вказаного Закону,
Національний банк України є
центральним банком України, особливим
центральним органом державного
управління, юридичний статус, завдання,
функції, повноваження і принципи
організації якого визначаються
Конституцією України, цим Законом та
іншими законами України.

Статтями 6, 7 зазначеного Закону
визначено функції Національного банку
України. Так, зокрема, відповідно до
Конституції України, основною функцією
Національного банку є забезпечення
стабільності грошової одиниці України.
При виконанні своєї основної функції
Національний банк має виходити із
пріоритетності досягнення та
підтримки цінової стабільності в
державі (ст. 6).

Згідно із п. 4 ч, 1 ст. 7 вказаного Закону,
до інших функцій Національного банку
України відноситься встановлення для
банків правил проведення банківських
операцій, бухгалтерського обліку і
звітності, захисту інформації, коштів
та майна …

Відповідно до вимог ст. 41 наведеного
вище Закону, Національний банк
встановлює обов'язкові для банківської
системи стандарти та правила ведення
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності, що відповідають вимогам
законів України та міжнародним
стандартам фінансової звітності.

Згідно із вимогами частини 3 ст. 53
зазначеного Закону, законодавче
регулювання питань, пов'язаних з
виконанням Національним банком своїх
функцій, здійснюється шляхом внесення
змін до цього Закону.

Більш того, відповідно до ст. 55
вказаного Закону, головна мета
банківського регулювання і нагляду -
безпека та фінансова стабільність
банківської системи, захист інтересів
вкладників і кредиторів. Національний
банк здійснює функції банківського
регулювання і нагляду на
індивідуальній та консолідованій
основі за діяльністю банків та
банківських груп у межах та порядку,
передбачених законодавством України.
Національний банк здійснює постійний
нагляд за дотриманням банками, їх
підрозділами … на території України та
за кордоном, банківськими групами (…), а
також іншими юридичними та фізичними
особами банківського законодавства,
нормативно-правових актів
Національного банку і економічних
нормативів.

А відповідно до вимог ст. 56
наведеного вище Закону, Національний
банк видає нормативно-правові акти з
питань, віднесених до його повноважень,
які є обов'язковими для органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, банків, підприємств,
організацій та установ незалежно від
форм власності, а також для фізичних
осіб (ч. 1). Нормативно-правові акти
Національного банку видаються у формі
постанов Правління Національного
банку, а також інструкцій, положень,
правил, що затверджуються постановами
Правління Національного банку. Вони не
можуть суперечити законам України та
іншим законодавчим актам України і не
мають зворотної сили, крім випадків,
коли вони згідно з законом пом'якшують
або скасовують відповідальність (ч. 2).
Нормативно-правові акти Національного
банку, які відповідно до закону є
регуляторними актами, розробляються,
розглядаються, приймаються та
оприлюднюються з урахуванням вимог
Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» (ч. 3).
Нормативно-правові акти Національного
банку набирають чинності з дня їх
офіційного опублікування, якщо більш
пізній строк набрання чинності не
передбачений у такому акті. Офіційним
опублікуванням нормативно-правового
акта Національного банку вважається
перше опублікування його повного
тексту в одному з періодичних
друкованих видань - «Офіційному
віснику України», газетах «Урядовий
кур'єр», «Голос України» або перше
розміщення на сторінці Офіційного
інтернет-представництва Національного
банку України (ч. 4).

Аналіз норм зазначеного Закону
зобов'язує господарські суди як першої
інстанції, так і апеляційної та
касаційної інстанції, а також
Верховний Суд України при розгляді
цієї справи (господарський суд) а у
випадку оскарження - вищестоящі суди,
виходити з того, що інформаційні листи
Національного банку України, у т.ч. лист
Національного банку України від 06.09.11
за № 11-219/3984-10558, не є
нормативно-правовим актом
Національного банку України в
розумінні положень як всього Закону
України «Про Національний банк
України» від 20.05.99 № 679-XIV, так і ст. 56
вказаного Закону.

А тому, посилання позивача на ті чи інші
інформаційні листи Національного
банку України, у т.ч. на лист
генерального департаменту з
регулювання грошового обігу
Національного банку України від 06.09.11
за № 11-219/3984-10558 «Про застосування
окремих норм Інструкції» (підписаний
заступником Голови Кротюк В.Л.) згідно
із змістом яких, як стверджує позивач,
доказами надання позивачем
відповідачу кредитних коштів є
банківські виписки по рахунках, є
надуманими та безпідставними оскільки
суперечать вимогам Закону України «Про
Національний банк України», а також
положенням Законів України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні" та
є не чим іншим, як бажанням позивача
видати бажане за дійсне.

З підстав наведених вище надуманими та
безпідставними є посилання позивача на
листи Міністерства фінансів України,
зокрема лист від 09.12.093 № 31-04200-30-5/7021
оскільки такий лист не є законодавчим
чи іншим підзаконним
нормативно-правовим актом в розумінні
норм чинного законодавства України.

Частиною 2 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України (ГПК
України) визначено, що сторони та ін.
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 33 ГПК України обов'язок
доказування покладено на сторони.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведеності їх
переконливості.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи суд дійшов висновку, що позивач
не довів суду належними та допустимими
доказами отримання та використання
відповідачем в межах кредитного ліміту
овердрафтового кредиту в сумі 10 420,87
грн. У зв'язку з чим, суд не вбачає
підстав для задоволення позову за
наявними в матеріалах справи доказами.
А тому, у задоволені позову ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" у цій справі
відмовляється.

Більш того, зазначення позивачем у
цьому позові заборгованості станом на
24.10.13, без визначення у ньому (позові) та
розрахунку заборгованості за
договором періоду, за яким позивач
просить суд стягнути з відповідача
зокрема пеню за не своєчасне виконання
зобов'язань за договором, у випадку
задоволення такого позову позбавляє
суд в рішенні вказувати період, за який
така пеня може бути стягнута.

Крім того, як наслідок, така навмисна не
визначеність з періодом може надати
можливість стороні маніпулювати
періодами, а саме: надасть можливість
повторного звернення до суду із
позовними вимогами про, наприклад,
стягнення пені за період, за який уже
така пеня була стягнута на підставі
рішення того чи іншого суду.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір в розмірі 1 827 грн. покладається на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 21, 42, 43, 45, 22, 33, 34, 49, 51, 69, 75, 82, 821, 84, 85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 21.07.14.

Суддя
В.Л. Корсун