ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р.Справа № 911/1111/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства «Сервіс Енерго
Ремонт», м. Дніпропетровськ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод енергетичного
машинобудування», м. Харків про
стягнення коштів в розмірі 582 016,31 грн.
за участю представників:

представника позивача - Петров О.Ю., за
дов. від 01.07.2014 р.

представник відповідача - не з'явився

за відсутності клопотання фіксація
судового процесу технічними засобами
не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сервіс Енерго
Ремонт", звернувся з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод енергетичного
машинобудування" про стягнення
заборгованості в розмірі 534 250,05 грн., 17
526,08 грн. пені, 22 513,74 грн. 3% річних, 7 726,44
грн. інфляційних витрат, а також
просить суд покласти на відповідача
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 11 640,33 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем своїх
грошових зобов'язань щодо оплати
вартості поставленого йому товару, що
призвело до виникнення заборгованості
за поставлений товар в розмірі 438 479,15
грн., у зв'язку з чим, на підставі ч. 2 ст.
625 ЦК України позивач нарахував
відповідачу 3% річних в розмірі 19 821,66
грн. та інфляційні втрати в розмірі 6
577,19 грн.

Окрім того, позовні вимоги позивач
обґрунтовує порушенням відповідачем
своїх грошових зобов'язань за
договором субпідряду № 018-02/12 від 10
лютого 2012 року, що призвело до
виникнення заборгованості за виконані
роботи в розмірі 95 770,90 грн., у зв'язку з
чим позивач нарахував відповідачу на
підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних в
розмірі 2 692,08 грн. та інфляційні втрати
в розмірі 1 149,26 грн., а також на підставі
п. 11.3 відповідного договору - пеню в
розмірі 17 526,08 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва вказану позовну заяву було
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до слухання у судовому засіданні на 16
травня 2014 року.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16 травня 2014 року було
відкладено розгляд справи до 02 червня
2014 року.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02 червня 2014 року було
передано справу № 911/1111/14 за
підсудністю до Господарського суду
Харківської області.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 червня 2014
року було прийнято до розгляду
матеріали справи № 911/1111/14, порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду у судовому
засіданні на 02 липня 2014 року.

Розгляд справи неодноразово
відкладався

04 серпня 2014 року через канцелярію суду
від представника позивача надійшли
письмові пояснення та розрахунок
індексу інфляції, розрахунок трьох
відсотків річних, розрахунок пені (вх.
№ № 26746, 26 699 від 04 серпня 2014 року), які
суд долучив до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач свого уповноваженого
представника в судове засідання не
направив, витребуваних судом
документів не надав, про причини неявки
суд не повідомляв, свою правову позицію
з приводу позовних вимог до суду також
не надав.

Судом перевірено адресу відповідача:
згідно з наданого витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, станом на 02
червня 2014 року, місцезнаходження
відповідача - 61034, Харківська область,
місто Харків, Ленінський район, вулиця
Полтавський шлях, будинок 188 А, саме на
цю адресу судом надсилались
процесуальні документи, а
представником позивача-позовна заява.
Відповідно до вимог частини 1,3 ст. 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних та фізичних
осіб-підприємців", якщо відомості. Які
підлягають внесенню до Єдиного
держаного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

26 червня 2014 року до суду повернулось
поштове відправлення про отримання
відповідачем 24 червня 2014 року ухвали
суду про порушення провадження у
справі № 911/1111/14 від 18 червня 2014 року (т.
с. 2 арк. спр. 4).

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26 грудня 2011 року,
розпочинаючи судовий розгляд суддя має
встановити, чи повідомлені про час і
місце цього розгляду особи, які беруть
участь у справі, але не з'явилися у
засідання. Необхідно мати на увазі, що
розгляд справи за відсутності будь -
якої із сторін, не повідомленої
належним чином про час і місце
засідання суду, є безумовною підставою
для скасування рішення місцевого або
постанови апеляційного господарського
суду. Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення у справі було
надіслано за належною адресою ( тобто
повідомлення суду стороною, а вразі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважаються, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Так, процесуальні документи у даній
справі (ухвала суду про порушення
провадження у справі та ухвали про
відкладення розгляду справи)
направлялися всім учасникам судового
процесу, що підтверджуються штампом
канцелярії на зворотній стороні
відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що сторони
повідомлені належним чином про дату,
час і місце розгляду справи, але
відповідач не з'явився у засідання
суду, водночас судом вжито всі заходи
для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК
та статтею 33 ГПК України сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Якщо подані
сторонами та іншими учасниками
судового процесу докази є
недостатніми, господарський суд може
за їх клопотанням чи за власною
ініціативою витребувати в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього письмові і речові
докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11
статті 65 ГПК України), притому не лише
від учасників судового процесу, а й від
інших підприємств, установ,
організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні
умови всім учасникам судового процесу
для виконання ними вказаного обов'язку
по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи

Так, наявна в матеріалах справи ухвали
суду про порушення провадження у
справі та про відкладення розгляду
справи свідчать , що судом було
створено всім учасникам судового
процесу належні умови для доведення
останніми своїх правових позицій,
надання ними доказів, які, на їх думку, є
достатніми для обґрунтування своїх
вимог та заперечень. Окрім того, судом
було вжито всіх заходів, в межах
визначених чинним законодавством
повноважень, щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи, витребувано в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього докази.

В судовому засіданні 04 серпня 2014 року
позивач не виявили наміру подати
додаткові докази чи пояснення по
справі в обґрунтування своїх вимог та
заперечень, а матеріали справи
свідчать про достатність наявних в ній
доказів для встановлення в повному
обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

21 вересня 2012 року та 26 вересня 2012 року
Товариством з обмеженою
відповідальність "Сервіс Енерго
Ремонт" (позивачем по справі) передано
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Завод енергетичного
машинобудування" (відповідач по справі)
товар в асортименті та кількості
відповідно до накладних № № 2109/1, 2109/2,
2109/3, 2109/4 від 21 вересня 2012 року на
загальну суму 662 424,02 грн. та № 2609/5 від 26
вересня 2012 року на суму 438 479,15 грн. від 26
вересня 2012 року. Таким чином 21 та 26
вересня 2012 року Товариством з
обмеженою відповідальність "Завод
енергетичного машинобудування" було
отримано поставлений товар на загальну
суму 1 100 903, 17 грн.

Товарно матеріальні цінності були
отримані ТОВ "Завод енергетичного
машинобудування" згідно довіреності №
1732 від 21 вересня 2012 року. Жодних
зауважень та претензій від відповідача
щодо одержаного від позивача товару на
адресу останнього не надходило.

Відповідачем була здійснена часткова
оплата товару в сумі 662 424,02 грн., про що в
матеріалах справи наявні банківські
виписки (т. с. 1 арк. спр. 21-24).

Як вказує позивач у позовній заяві
відповідачем не здійснено в повному
обсязі оплату за отримані
товарно-матеріальні цінності, а так,
станом на 31 березня 2014 року
заборгованість складає 438 479,15 грн.

Доказів оплати здійснення вказаної
позивачем поставки на підставі
укладеного між сторонами договору на
суму 438 479,15 грн. учасниками судового
процесу не надано.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК
України позивач нарахував відповідачу
інфляційні в розмірі 6 577,19 грн. та 3%
річних в розмірі 19 821,66 грн. за
несвоєчасну оплату товару.

Окрім того, 10 лютого 2012 року між
Товариством "Сервіс Енерго Ремонт" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Завод енергетичного
машинобудування" укладено договір
субпідряду № 018-02/12.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач
(субпідрядник) взяв на себе
зобов'язання по завданню відповідача
(генпідрядника) на свій ризик виконати
і здати генпідряднику роботи по
монтажу генератора ТГВ - 200, майданчик
під димососами, свердленню отворів в
залізобетонних конструкціях,
реконструкції димососів 111, які
виконуються в рамках технічного
переоснащення енергоблоку № 9
Придніпровської ТЕС, а генпідрядник
зобов'язався прийняти виконані роботи
та оплатити їх.

Згідно п. 3.1 договору, вартість робіт, що
виконується, визначається договірними
цінами (додатки до договору № 1, 1.1., 1.2.,
1.3) (т. с. 1 арк. спр. 41-81), які є невід'ємною
частиною договору і складає 355 945,49 грн.
з врахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 11.1, 11,3 договору,
генпідрядник авансує субпідрядника
перераховуючи на рахунок останнього
кошти в розмірі 10% від вартості
договору після підписання даного
договору і отримання відповідного
рахунку, виставленого субпідрядником.
Оплата за виконані роботи здійснюється
за фактично виконані та прийняті об'єми
робіт на протязі 30 календарних днів з
моменту отримання оригіналів
документів від субпідрядника і
підписання обома сторонами актів
прийому здачі виконаних робіт та
довідок про вартість виконаних робіт.

Здача-приймання виконаних робіт
здійснюється (відповідно до п.10.1
договору) за актом приймання-передачі
робіт, які сторони зобов'язуються
підписати щомісяця до 5 числа місяця,
наступного за звітним.

Як вбачається з актів приймання
виконаних будівельних робіт, довідок
про вартість виконаних робіт, актів
надання послуг (т. с. 1 арк. спр. 82-156)
позивачем виконані в цілому роботи на
загальну суму 815 286,60 грн. (459 341,11 грн.
поза межами договору субпідряду).
Відповідач не тільки прийняв виконання
зобов'язання від позивача, а й частково
розрахувався за виконані роботи.

Внаслідок проведення часткових
розрахунків відповідач повністю
оплатив виконані позивачем роботи в
межах договору № 018-02/12 та частково
оплатив виконані позивачем додаткові
роботи, які виконані за домовленістю
сторін.

Так, відповідачем здійснено часткову
оплату виконаних в цілому робіт на суму
655 870,75 грн., що підтверджується заявою №
8 від 22.04.2013 року та банківськими
виписками (т. с. 1 а. с. 157-161).

Таким чином заборгованість ТОВ "Завод
енергетичного машинобудування" перед
ТОВ "Сервіс Енерго Ремонт" за виконані
роботи складає 95 770,90 грн.
(позадоговірні виконані роботи).

У зв'язку з невиконанням відповідачем в
повному обсязі зобов'язань з оплати
поставленого позивачем товару та
виконаним роботам, останній направив
відповідачеві претензію № 1 від 23 січня
2014 року (вих. № 2301/14), в якій вимагав
негайно сплатити заборгованість за
відвантажений матеріал та виконані
роботи в сумі 534 250,05 грн. Факт
направлення даної претензії та її
отримання відповідачем
підтверджується поштовим чеком, описом
поштового вкладення та повідомленням
про вручення поштового відправлення (т.
с. 1 арк. спр.30-32). Претензію було
отримано відповідачем 06 лютого 2014
року.

Однак, відповідач залишив вказану
претензію без відповіді та без
задоволення, а суму боргу - без оплати.

Позивач, посилаючись на п. 13.7 договору
№ 018-02/12, заявляє до стягнення з
відповідача суму пені у розмірі 17 526,08
грн., та, керуючись положеннями ч. 2 ст. 625
ЦК України, нарахував відповідачу
інфляційні в розмірі 1 149,26 грн. та 3%
річних в розмірі 2 692,08 грн. (за
несвоєчасне проведення розрахунку за
виконані роботи).

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

За приписами ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів (ч. 1 ст.
181 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановленихстаттею 11 цього
Кодексу, тобто із дій осіб, що

Згідно з положеннями ст. ст. 202, 205, 207 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, дво- або
багатостороннім правочином (договором)
є погоджена дія двох або більше сторін.
Правочин може вчинятись усно або в
письмовій формі; сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст. 205 ЦК України,
правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Так, обставини справи свідчать, що між
сторонами у спрощеній формі було
укладено договір поставки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач належним чином виконав свої
зобов'язання по поставці товару,
поставив відповідачу товар, визначений
у вказаних вище накладних, на загальну
суму 1 100 903,17 грн. з яких (накладних) в
строк сплачено 662 424,02 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. В силу вказаної
норми, відповідач є таким, що
зобов'язаний був оплатити товар у строк
до 27 вересня 2012 року.

Позивач стверджує, що відповідач
неналежним чином виконав свої грошові
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого товару, що призвело до
виникнення заборгованості в розмірі 438
479,15 грн.

Відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34
ГПК України, належних доказів повної
або часткової оплати вказаної
заборгованості не надано.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Зі змісту ч. 1 ст. 612 ЦК України
вбачається, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що відповідач прострочив
виконання свого грошового зобов'язання
з оплати отриманого від позивача
товару у сумі 438 479,15 грн., а від так
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача відповідної суми боргу за
поставлений товар нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги в частині
стягнення із відповідача 19 821,66 грн. 3%
річних та 6 577,19 грн. інфляційних витрат
суд дійшов висновку про їх часткове
задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як визначено у п. 1.7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду № 14 від 17
грудня 2013 року, якщо у договорі або
законі не встановлено строку (терміну),
у який повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання, перевіривши
наданий позивачем розрахунок 3% річних
та інфляційних втрат, суд дійшов
висновку, що 3% річних за період 28
вересня 2012 року по 31 березня 2014 року
підлягають задоволенню в сумі 19 821,66
грн., а інфляційні втрати за період з 01
жовтня 2012 року по 31 березня 2014 року - в
сумі 6 149,43 грн. В решті позовних вимог
інфляційних, нарахованих за
несвоєчасну оплату товару, суд вважає
за необхідне позивачу відмовити,
оскільки ним проведено нарахування
інфляційних за вересень 2012 р., водночас
строк на оплату, як вказане в рішенні
суду, настав з 28 вересня 2012 р., тобто
вказаний місяць не може бути включеним
в період нарахування; при проведенні
розрахунку за 2013 р. індекс інфляції
визначається з врахуванням місяців (в
сукупності) за якими його показник в
тому числі був нижчим 100%.

Розглянувши позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 95 770,90 грн.
боргу за невиконання розрахунку за
виконані роботи, суд зазначає наступне.

З огляду на положення ст.ст. 11, 202, 205, 207,
509 ЦК України, суд дійшов висновку, що
між сторонами виникли відносини
субпідряду на підставі договору №
018-02/12 від 10 лютого 2012 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 та ст. 838 ЦК
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові. Підрядник має право, якщо
інше не встановлено договором,
залучити до виконання роботи інших
осіб (субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.
Генеральний підрядник відповідає
перед субпідрядником за невиконання
або неналежне виконання замовником
своїх обов'язків за договором підряду,
а перед замовником - за порушення
субпідрядником свого обов'язку.
Замовник і субпідрядник не мають права
пред'являти один одному вимоги,
пов'язані з порушенням договорів,
укладених кожним з них з генеральним
підрядником, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договором субпідряду сторони погодили,
що позивач виконує роботи вартістю 355
945,49 грн.

З наявних в матеріалах справи актів
виконаних робіт вбачається, що позивач
фактично виконав роботи, а відповідач -
прийняв виконання на загальну суму 815
286,60 грн.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

З матеріалів справи не вбачається, що
сторони досягли домовленості щодо
зміни вартості обумовлених договором
субпідряду робіт та їх обсягу.

Банківські виписки свідчать, що
відповідач сплатив вартість виконаних
позивачем за договором субпідряду
робіт на суму 355 945,49 грн.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що у відповідача станом на
момент розгляду даної справи у межах
визначеної п. 3.1 договору субпідряду
вартості робіт, заборгованість перед
позивачем відсутня.

Як зазначалось вище, ст. 181 ГК України
допускає укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Акти приймання-передачі виконаних
робіт на загальну суму 815 286,6 грн.
свідчать, що між сторонами було у
спрощений спосіб укладено договір
підряду на суму 459 341,11 грн. (решта
вартості виконаних робіт, як зазначено
вище, надана позивачем відповідачу на
підставі договору субпідряду № 018-02/12
від 10.02.2012 р.).

Згідно ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Акти виконаних робіт свідчать, що 22
березня 2013 року позивач остаточно здав,
а відповідач прийняв роботи на
загальну суму 815 286,6 грн. У зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань щодо оплати виконаних
позивачем робіт, останній направив
відповідачеві претензію № 1 від 23 січня
2014 року, дану претензію представником
відповідача отримано 06 лютого 2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
у будь - який час. Боржник повинен
виконати такий обов'язок у семиденний
строк від дня пред'явлення вимоги, якщо
обов'язок негайного виконання не
випливає із договору або актів
цивільного законодавства.

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не надані докази оплати в
повному обсязі або частково виконаних
відповідачем робіт на суму 95 770,90 грн. (у
строк починаючи з 06.02.2014 р. + 7 днів = по
13.02.2014 р.)

Таким чином, враховуючи приписи ст.ст.
610, 612 ЦК України відповідач є таким, що
прострочив свої грошові зобов'язання з
оплати виконаних відповідачем робіт на
суму 95 770,90 грн., а від так позовні вимоги
в цій частині є законними та
обґрунтованими.

З огляду на наведене, відповідно ч. 2 ст.
625 ЦК України, перевіривши наданий
позивачем розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх грошових зобов'язань з оплати
виконаних позивачем робіт, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних в розмірі 362,09 грн. за
період 14 лютого 2014 року по 31 березня 2014
року та інфляційних втрат в розмірі 1
149,26 грн. за період 14 лютого 2014 року по 31
березня 2014 року є законними та
обґрунтованими.

Решту позовних вимог позивача в
частині стягнення 3% річних суд вважає
за необхідне залишити без задоволення
у зв'язку з тим, що позивачем невірно
обрано період їх нарахування (про
строчка має місце з 14.02.2014 р., а
позивачем проведено нарахування з
23.04.2013 р., що є неправомірним).

В частині позовних вимог про стягнення
пені у сумі 17 526,08 грн. суд вважає за
необхідне в задоволені позову
відмовити у зв'язку з тим, що її
нарахування не відповідає вимогам
статті 547 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Як зазначалось вище, заборгованість
відповідача перед позивачем в розмірі
95 770,9 грн. виникла у зв'язку з укладенням
між сторонами договору підряду у
спрощеній форм.

Доказів про досягнення між сторонами
домовленості в письмовій формі щодо
забезпечення виконання відповідачем
грошових зобов'язань з оплати робіт,
виконаних позивачем поза межами
договору субпідряду № 018-02 від 10 лютого
2012 року, позивачем не надано.

З огляду на наведене, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення пені в розмірі 17
526,08 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

З огляду на наведене, відповідно до ст.
175, 181, 193 ГК України, ст.ст. 11, 202, 205, 207, 218,
509, 525-526, 530, 547, 612, 625, 637, 638, 654, 692, 712, 854 ЦК
України та керуючись статтями 1, 4, 4-2, 4-3,
12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод енергетичного
машинобудування», 61034, м. Харків, вулиця
Полтавський шлях, будинок 188 А () на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сервіс
Енерго Ремонт», 49112, м. Дніпропетровськ,
вулиця Таманська, 1а, квартира 15 (р/р
9578 в ПАТ «ФІДОБАНК», м. Київ, МФО
300175, код ЄДРПОУ 3385783) основний борг у
розмірі 534 250,05 грн. 3% річних від
простроченої суми у розмірі 20 183,75 грн.,
індекс інфляції у розмірі 7 298,44 грн. та
11 234,65 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 05.08.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 911/1111/14