м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/7720/14 28.07.14
За позовомПублічного акціонерного
товариства "Київенерго"до Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація-110" Голосіївського
районутретя особаКомунальне
підприємство "Головний
інформаційно-обчислювальний центр"
Київської міської державної
адміністраціїпростягнення 1 948 474,32 грн.
Головуючий суддя Літвінова М.Є.
Судді
Представники сторін:
від позивача: Гаркавенко С.В. -
представник за довіреністю;
від відповідача: не з'явились
від третьої особи: Науменко С.В. -
У судовому засіданні 28.07.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" до Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація-110" Голосіївського району
про стягнення 1 948 474,32 грн.
заборгованості за спожиту теплову
енергію, з яких: 1 837 317,57 грн. основного
боргу, інфляційна складова - 4 833,18 грн.,
106 323,57 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
порушення умов укладеного між
позивачем та відповідачем договору на
постачання теплової енергії у гарячій
воді №3080099 від 01.10.2010 відповідач не
виконав свої зобов'язання щодо оплати
за надані позивачем послуги, а тому
позивач, посилаючись, зокрема на ст.ст.
525, 526 ЦК України, просить стягнути суму
боргу, суму нарахованих 3 % річних,
інфляцію у судовому порядку.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 порушено провадження у
справі №910/7720/14, розгляд справи
призначено на 19.05.2014.

В судовому засіданні 19.05.2014, на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено перерву до
23.06.2014.

Ухвалою від 23.06.2014 продовжено строк
вирішення спору, залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
Комунальне підприємство "Головний
інформаційно-обчислювальний центр
"КМДА, розгляд справи відкладено на
07.07.2014.

В судовому засіданні 07.07.2014 в порядку
ст. 77 ГПК України, оголошено ухвалу про
відкладення розгляду справи 28.07.2014.

Ухвалою від 07.07.2014 суд з власної
ініціативи призначив колегіальний
розгляд справи.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
07.07.2014 справу № 910/7720/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Літвінова М.Є., суддя
Нечай О.В., суддя Головіна К.І.

Ухвалою від 07.07.2014 справу прийнято до
провадження колегії суддів, розгляд
справи призначено на 28.07.2014.

Відповідач у відзиві заперечив проти
позову та зазначив, що заборгованість
виникає у зв'язку з різницею тарифу із
собівартістю послуг, яка повинна
покриватись дотаціями з міського та
районного бюджету. Крім того,
відповідач зазначив, що вживає всіх
заходів для стягнення коштів з
боржників.

Від третьої особи до суду надійшли
письмові пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 28.07.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, господарський
суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

01.10.2010 між позивачем та відповідачем
укладено договір №3080099 на постачання
теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до загальних положень
статуту публічного акціонерного
товариства "Київенерго", затвердженого
загальними зборами акціонерів
акціонерної енергопостачальної
організації "Київенерго" (протокол №
2/2013 від 22.04.2013 року), акціонерна
енергопостачальна компанія
"Київенерго" перейменована у публічне
акціонерне товариство "Київенерго" у
відповідності до вимог та положень
Закону України "Про акціонерні
товариства" № 514-VI від 17.09.2008 року.

Згідно з пунктом 2.1 Договору при
виконанні умов цього Договору, а також
вирішенні всіх питань, що не обумовлені
цим Договором, сторони зобов'язується
керуватися тарифами, затвердженими
Київською міською державною
адміністрацією, чинним законодавством
України, Правилами користування
тепловою енергією, нормативними актами
з питань користування, обліку та
взаєморозрахунків за енергоносії.

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору
Постачальник зобов'язується
безперебійно постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на межу
балансової належності із Споживачем
(Додатки 3, 4) для потреб опалення -в
період опалювального сезону; для
гарячого водопостачання -протягом року
згідно із заявленими Споживачем
величинами приєднаного теплового
навантаження, зазначеними у додатку 1.

Згідно з пунктами 2.3.1 та 2.3 Договору
Споживач зобов'язується дотримуватися
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у Додатку 1, не допускаючи їх
перевищення; своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
терміни та за тарифами, зазначеними у
Додатку 2.

Згідно додатку №2 до договору споживач
забезпечує не пізніше 10 числа місяця
наступного за розрахунковим оплачу
коштів від населення за фактично
спожиту теплову енергію на
розрахунковий рахунок постачальника
або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА.; до 25
числа поточного місяця сплачує
вартість теплової енергії, яка
використовується орендарями на
рахунок постачальника, згідно з його
розрахунком.

Судом встановлено, що на підставі
договору №1111 від 02.01.2009 між
відповідачем та третьою особою, КП
"ГІОЦ"КМДА здійснює обробку та
розщеплення платежів споживачів
житлово-комунальних послуг
відповідача на складові по видам
житлово-комунальних послуг та
перераховує розщеплені кошти із
транзитного рахунку КП "ГІОЦ" на
рахунки виробників та виконавців
житлово-комунальних послуг, реквізити
яких відповідач вказує у дислокаціях
до Договору (додаток 2).

Відповідно до статті 14 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
послуги з постачання електроенергії
відносяться до першої групи -
житлово-комунальні послуги,
ціни/тарифи на які затверджують
спеціально уповноважені центральні
органи виконавчої влади. Порядок
формування цін/тарифів на кожний вид
житлово-комунальних послуг першої
групи визначає Кабінет Міністрів
України (стаття 31 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги").

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору
Постачальник зобов'язаний
безперебійно постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на межу
балансової належності із Споживачем
(додатки 3, 4) для потреб опалення - в
період опалювального сезону; для
гарячого водопостачання -протягом року
згідно із заявленими Споживачем
величинами приєднаного теплового
навантаження, зазначеними у додатку 1.

Договір на постачання теплової енергії
у гарячій воді є договором
енергопостачання, а тому права та
обов'язки сторін визначаються в тому
числі положеннями параграфу 3 глави 30
ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК
України за договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі -енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до пункту 2 статті 32 закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" розмір плати за комунальні
послуги розраховується виходячи з
розміру затверджених цін/тарифів та
показань засобів обліку.

Відповідач в порушення умов договору
та чинного законодавства не виконує
свої зобов'язання, внаслідок чого за
період з 01.09.2011 по 01.03.2014 виникла
заборгованість за використану теплову
енергію, яка на 01.03.2014 становить 1 837 317,57
грн., що підтверджується відомостями
обліку споживання теплової енергії,
обліковими картками (табуляграмами).

Частина 1 статті 193 ГК України
встановлює, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України
встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

В судовому засіданні 28.07.2014
представником позивача подано докази
часткового погашення відповідачем
суми основної заборгованості перед ПАТ
"Київенерго", а саме: довідка про
надходження коштів за спожиту від ПАТ
"Київенерго" теплоенергію КП "ЖЕО-110
Голосіївського району". З вказаної
довідки вбачається, що грошові кошти у
розмірі 125 516,21 грн. були сплачені
відповідачем з 01.03.2014 по 23.04.2014, що
позивачем не враховано у розрахунку
основного боргу, тому в цій частині
позовних вимог слід відмовити, а
грошові кошти у розмірі 379 930, 19 грн.
сплачені за період з 24.04.2014 по 30.05.2014, а
позовну заяву позивачем було подано до
суду 24.04.2014, що підтверджується
відміткою канцелярії господарського
суду міста Києва.

Як свідчать матеріали справи, позивач
не звертався до суду із заявою про
зменшення позовних вимог, тому в
частині позовних вимог про стягнення
суми основного боргу у розмірі 379 930,19
грн. слід припинити провадження у
справі, на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК
України.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняються
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Інших доказів оплати заборгованості
сторонами суду не надано. Таким чином
заборгованість відповідача перед
позивачем станом на день вирішення
спору становить 89 438,99 грн.

Згідно ст. 20 Закону України "Про
теплопостачання", тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

За таких обставин, враховуючи те, що
наявні у справі матеріали свідчать про
обґрунтованість вимог позивача до
відповідача в частині стягнення 1 331 871,17
грн. основного боргу за спожиту теплову
енергію, а відповідач в установленому
законодавством порядку обставини, які
заявлені позивачем, не спростував, не
довів суду належними і допустимими
доказами належного виконання ним своїх
зобов'язань, тому позовні вимоги ПАТ
"Київенерго" про стягнення з
відповідача основного боргу, за період
з 01.09.2011 по 01.03.2014, за договором №3080099
на постачання теплової енергії у
гарячій воді від 01.10.2010, визнаються
судом такими, що підлягають
задоволенню.

Отже, вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 1 837
317,57 грн. підлягають задоволенню в
частині 1 331 871,17 грн.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язань.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.
Відповідачем не надано доказів, що
підтверджують відсутність його вини у
порушенні зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Позивачем також заявлені вимоги про
стягнення з відповідача 4 833,18 грн.
інфляційні, 106 323,57 грн. - 3% річних.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів від
простроченої суми (якщо інший розмір не
встановлений договором або законом) та
інфляційні втрати не мають характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Оскільки факт прострочення
відповідачем виконання грошових
зобов'язань встановлений судом, вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3%
річних в розмірі 106 323,57 грн. та
інфляційних в сумі 4 833,18 грн. підлягають
задоволенню за розрахунком позивача.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И
В:

1.Провадження в частині суми основного
боргу у розмірі 379 930,19 грн. припинити.

2.Стягнути з Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація-110
Голосіївського району" (03028, м. Київ,
проспект Науки, 11, код 26408187) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана
Франка, 5, код 00131305) заборгованості в
розмірі 1 331 871,17 грн. (один мільйон
триста тридцять одна тисяча вісімсот
сімдесят одна гривня 17 коп.), 3 % річних -
106 323,57 грн. (сто шість тисяч триста
двадцять три гривні 57 коп.), інфляційні
втрати - 4 833, 18 грн. (чотири тисячі
вісімсот тридцять три гривні 18 коп.) та
36 469,16 грн. (тридцять шість тисяч
чотириста шістдесят дев'ять гривень 16
коп.) судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання повного

тексту рішення: 31.07.2014.

Головуючий суддя

М.Є. Літвінова

Судді
К.І.
Головіна

О.В. Нечай