ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" липня 2014 р.
Справа № 918/1061/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Волмак"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю" Арго -Р"

про стягнення боргу за договором
поставки в сумі 77 724 грн.00 коп.

Суддя Андрійчук О.В.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Дегель В.М.дов. від 15.07.2014
року

від відповідача: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20
ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Волмак" (далі -
позивач) звернулося до господарського
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Арго-Р"
(далі - відповідач) про стягнення боргу
за договором поставки в сумі 77 724,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

11.01.2013 року між позивачем (постачальник)
та відповідачем (покупець) укладено
договір поставки № 002-01(2013), за умовами
якого постачальник зобов'язався
поставляти товари покупцю, а покупець
прийняти у власність товари згідно зі
специфікацією й оплачувати їх вартість
за ціною, що зазначається в
специфікації.

На виконання умов вказаного договору
позивачем поставлено відповідачу
товар - макаронні вироби в асортименті,
за ціною та в кількості, зазначених у
видаткових накладних, на загальну суму
95 724,01 грн.

Факт поставки підтверджується
видатковими накладними № РН - 0000032 від
27.09.2013 року на суму 12 240,00 грн., № РН - 0000045
від 17.10.2013 року на суму 5 760,00 грн., № РН -
0000048 від 24.10.2013 року на суму 16 800,00 грн., №
РН - 0000049 від 24.10.2013 року на суму 12 792,00
грн., № РН - 0000056 від 31.10.2013 року на суму 14
700,00 грн., № РН - 0000060 від 07.11.2013 року на
суму 8400,00 грн., № РН - 0000061 від 07.11.2013 року
на суму 8 400,00 грн., № РН - 0000067 від 12.11.2013
року на суму 16 632,00 грн.

Відповідач провів часткові розрахунки
за поставлений товар, про що свідчать
банківські виписки БВ - 0000116 від 31.10.2013
року на суму 8 000,00 грн., БВ - 0000144 від
20.11.2013 року на суму 5000,00 грн., БВ - 0000007 від
09.01.2014 року на суму 5 000,00 грн., всього на
загальну суму 18 000,00 грн.

Відтак, сума боргу відповідача перед
позивачем складає 77 724,00 грн.

В матеріально-правове обґрунтування
заявлених позовних вимог позивач
посилається на ст.ст. 173, 193, 198, 265 ГК
України тощо.

Ухвалою суду від 16.07.2014 року порушено
провадження, справу призначено до
судового розгляду на 22.07.2014 року.

Ухвалою суду від 22.07.2014 року розгляд
справи відкладено на 29.07.2014 року.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, відзив на позовну заяву не
подав, про причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у п.п. 3.9.1.,
3.9.2. Постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши копії документів на їх
відповідність оригіналам, заслухавши
пояснення присутніх представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.01.2013 року між позивачем (постачальник)
та відповідачем (покупець) укладено
договір поставки № 002-01(2013), за умовами
якого постачальник зобов'язався
поставляти товари покупцю (далі -
товар), а покупець прийняти у власність
товар згідно зі специфікацією й
оплачувати їх вартість за ціною, що
зазначається в специфікації. В
накладних вказується найменування
товару, його кількість, асортимент і
ціна, не більша ніж у специфікації, яка
є невід'ємною частиною договору (п. 1.1.
договору).

Згідно з п. 10.1. договору даний договір
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами і діє до 31.12.2013
року.

Відповідно п. 1.4 договору загальна сума
складається з окремих операцій,
проведених на виконання даного
договору, згідно з накладними.

Розділом 4 договору передбачено умови
поставки товару.

Доставка товару здійснюється силами
постачальника та за його рахунок.
Постачальник зобов'язується не пізніше
як в п'ятиденний термін після отримання
замовлення - заявки поставити товар
покупцю згідно з умовами договору.
Постачальник здійснює доставку товару
в кількості та асортименті відповідно
до замовлення - заявки покупця. Заявка -
замовлення формується та узгоджується
сторонами виходячи з наявного на
складі постачальника асортименту
товару на день її формування.
Постачальник зобов'язується в момент
поставки товару (передачі партії
товару) передати покупцю належним
чином, відповідно до діючого
законодавства, оформлені документи на
даний товар, накладні на відпуск
товару, податкові накладні, товарно -
транспортні накладні, санітарно -
гігієнічні висновки, сертифікати, які
необхідні для товару даного виду,
згідно з чинними правилами торгівлі,
санітарно - епідеміологічним
законодавством України та
законодавством про захист прав
споживачів, а також інші документи, які
є необхідними до нормативного
законодавства України. У випадку
ненадання або не повного надання
документів разом із товаром, датою
одержання товарів буде вважатись дата
одержання всіх необхідних документів.

З пояснень представника позивача судом
встановлено, що замовлення
здійснювалися (надавалися та
приймалися) відповідальними особами
сторін в телефонному режимі, тобто в
усному порядку.

Судом з наявних матеріалів справи
встановлено, що на виконання умов
вказаного договору позивачем
поставлено, а відповідачем прийнято
товар - макаронні вироби в асортименті,
за ціною та в кількості, зазначених в
видаткових накладних, на загальну суму
95 724,01 грн., що стверджується
видатковими накладними № РН - 0000032 від
27.09.2013 року на суму 12 240,00 грн., № РН - 0000045
від 17.10.2013 року на суму 5 760,00 грн., № РН -
0000048 від 24.10.2013 року на суму 16 800,00 грн., №
РН - 0000049 від 24.10.2013 року на суму 12 792,00
грн., № РН - 0000056 від 31.10.2013 року на суму 14
700,00 грн., № РН - 0000060 від 07.11.2013 року на
суму 8400,00 грн., № РН - 0000061 від 07.11.2013 року
на суму 8 400,00 грн., № РН - 0000067 від 12.11.2013
року на суму 16 632,00 грн.

Доказів повернення товару у порядку,
визначеному п.п. 2.2.-2.4. договору,
сторонами не надано.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
покупець проводить оплату по факту
поставки.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач свій обов'язок щодо оплати
поставленого товару у встановлений
строк та у повному обсязі не виконав,
сплатив лише 18 000, 00 грн.

Факт часткових розрахунків за
поставлений товар стверджується
банківськими виписками БВ - 0000116 від
31.10.2013 року на суму 8 000,00 грн., БВ - 0000144
від 20.11.2013 року на суму 5000,00 грн., БВ - 0000007
від 09.01.2014 року на суму 5 000,00 грн.,
долученими до матеріалів справи.

Отже, сума основного боргу за договором
становить 77 724 грн.00 коп.

Вказана сума заборгованості
підтверджується також підписаними між
сторонами актом звірки
взаєморозрахунків станом на 01.03.2014
року.

01.07.2014 року на адресу відповідача було
направлено претензію з вимогою
сплатити борг в розмірі 77 724,00 грн., яку
останній отримав 09.07.2014 року, що
стверджується повідомленням про
вручення рекомендованого поштового
відправлення № 337, однак вказану
претензію відповідач залишив без
відповіді та задоволення.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193
ГК України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню сума
заборгованості за поставлений товар в
розмірі 77 724,00 грн.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Зважаючи, що позивач довів, а
відповідач не спростував наявності
заборгованості за поставлений товар,
відтак позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю Арго - Р"
(вул. Дворецька, 93, м. Рівне, 33000, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Волмак"
(вул. Карпенка - Карого,7, офіс 11, м. Луцьк,
Волинська область, 43024, )
77 724,00 грн. основного боргу та 1 827,00 грн.
судового збору.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 29.07.2014 року.

Суддя
Андрійчук О.В.