ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року Справа № 904/9102/13 Вищий
господарський суду України в складі
колегії

Овечкін В.Е. - головуючого, Чернов Є.В.,
Цвігун В.Л.за участю представників:
ПуАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" ДП
"Придніпровська залізнаця" розглянув
касаційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5
публічного акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг"на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
22.06.2014 рокуу справі№ 904/9102/13
господарського суду
Дніпропетровської областіза
позовомДержавного підприємства
"Придніпровська залізнаця"до
публічного акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг"простягнення
3 882 грн. 04 коп.В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18.03.2014р.
(судді Загинайко Т.В., Кесі
Н.Б., Юзікова С.Г.) позов задоволений
частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг"
на користь Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" 930 грн 76 коп
збору за охорону вантажу та 412 грн 51 коп
витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено з огляду на
порушення Позивачем вимог ст. 119
Статуту залізниць України, абзацу 20
пункту 4 Правил користування вагонами
та контейнерами (відомості плати за
користування вагонами не складались,
докази направлення вимоги власника
під'їзної колії або вантажовласника на
проведення маневрових робіт не надані,
як і докази надсилання телеграм).

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
22.06.2014 р. (судді: Широбокова Л.П.,
Прудніков В.В., Орєшкіна Е.В.) скасувати
частково в частині відмови в позові,
виклавши резолютивну частину рішення в
наступній редакції.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг"-
50095, м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області, вул. Орджонікідзе, 1, код ЄДРПОУ
код 24432974 (р/р 4222 в ПАТ Сіті Банк,
МФО 300584) на користь Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" - 49600, м. Дніпропетровськ, пр.
Карла Маркса, 108, (р/р
2 в ДФ АБ "Експрес Банк", м.
Дніпропетровськ, МФО 306964) плату за
користування вагонами - 16,32 грн
(шістнадцять грн 32 коп), збір за
телеграфне повідомлення - 316,32 грн
(триста шістнадцять грн 32 коп), збір за
маневрові роботи - 2618,64 грн (дві тисячі
шістсот вісімнадцять грн 64 коп), збір за
охорону вантажу - 930,76 грн (дев`ятсот
тридцять грн 76 коп), витрати по сплаті
судового збору за розгляд позовної
заяви - 1720,50 грн (одну тисячу сімсот
двадцять грн 50 коп), витрати по
апеляційній скарзі - 913,50 грн (дев`ятсот
тринадцять грн 50 коп).

Апеляційна інстанція не погодилася з
висновками місцевого господарського
суду в частині вимог про стягнення
плати за користування вагонами та
збору за маневрову роботу, зазначивши,
що нарахування плати за користування
вагонами по відомостям ф. ГУ-46
передбачено Правилами користування
вагонами і контейнерами для
внутрішньодержавних перевезень, а,
оскільки, спірне перевезення є
міждержавним, застосовуються вимоги § 2
ст. 11 УМВС, яким передбачено внесення
таких відомостей до залізничної
накладної.

Залізниця зобов`язана повідомити
вантажовідправника про всі обставини,
які виникли при перевезенні, отже
стягнення збору за телеграфні
повідомлення є правомірним. Вручення
останніх підтверджується наданими
Позивачем копіями телеграм із
відміткою про вручення та не
заперечується відповідачем. Таким
чином, стягнення збору за телеграфне
повідомлення визнано правомірним.

Публічне акціонерне товариство
"АрселорМіттал Кривий Ріг" в касаційній
скарзі просить постанову апеляційного
господарського суду скасувати з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права, рішення
господарського суду першої інстанції
залишити в силі.

Скаржник доводить, що суд апеляційної
інстанції порушив ст. 319 Митного
кодексу України, тому дійшов невірного
висновку про затримку вагонів для
радіологічного контролю з вини
відповідача; за умовами п. 11 угоди про
міжнародне залізничне сполучення
прийняття вантажу до перевезення
свідчить про те, що відповідач не
порушував обов'язку щодо надання
супровідних документів; суд невірно
застосував ст.ст. 15, 21 угоди про
міжнародне залізничне сполучення,
оскільки в розглядуваному випадку
вантаж не транспортувався по території
третьої держави, тому відсутні
транзитне перевезення, яке регулюють
наведені норми; судом апеляційної
інстанції при винесенні рішення не
застосувались вимоги Статуту
залізниць України (далі Статут) і
Правила користування вагонами та
контейнерами (далі Правила), які є
внутрішніми правилами для
врегулювання виниклих відносин,
відомість форми ГУ-46, яка визначає
розмір плати за користування вагонами
не складалась, а тому, відповідно до ст.
32 ГПК України, позивач не надав доказів,
щодо визначення розміру сплати
додаткових зборів; телеграфні
повідомлення були направлені
Відповідачу по сплину 3-х діб з моменту
проведення радіаційного контролю, тому
не було необхідності, в будь-якому
інформуванні, тим самим збитки за
оплату телеграфних повідомлень своїми
діями спричинив сам позивач.

Вищий господарський суд України,
розглянувши доводи касаційної скарги,
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Предметом спору є вимоги про стягнення
плати за користування вагонами - 16 грн 32
коп, збір за телеграфне повідомлення -
316 грн 32 коп, збір за маневрову роботу -
2 618 грн 64 коп та збір за охорону
вантажу - 930 грн 76 коп. внаслідок
затримки, що виникла через відсутність
документів про радіологічний контроль
вантажу та необхідністю проведення
такого контролю.

Судом при розгляді справи встановлено,
що 02.01.2008р. між Державним підприємством
"Придніпровська залізниця" (надалі -
Позивач) та Відкритим акціонерним
товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг",
правонаступником якого є відповідач -
Публічне акціонерне товариство
"АрселорМіттал Кривий Ріг" -
вантажовласник (надалі - Відповідач),
був укладений договір
№ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп про організацію
перевезень вантажів і проведення
розрахунків за перевезення та надані
залізницею послуги (надалі - Договір),
відповідно до умов якого залізниця
надає вантажовласнику послуги,
пов'язані з перевезенням вантажів та
проведенням розрахунків за ці послуги.
Договір укладений строком на один рік і
вступає в дію з моменту підписання його
обома сторонами. Якщо жодна із сторін
не звернеться письмово за один місяць
до закінчення дії договору з
пропозицією до іншої сторони про
припинення його дії, то цей договір
продовжує діяти до надходження такої
пропозиції із здійсненням усіх
розрахунків за виконані залізничні
перевезення та надані додаткові
послуги (п. 8.4. договору).

За накладними №№ 47286828, 47310735, 47310727, 47472857,
47472840, 47472865 Позивачем на станції Кривий
Ріг Придніпровської залізниці були
прийняті від Відповідача вагони
№№60933520, 55924674, 56398423, 63938856, 55430698, 55236228 з
вантажем - прутки з нелегованої сталі
для перевезення за кордон України,
одержувач вантажу - ТОВ "ПРОТЕК МС"
Російської Федерації зі станцією
призначення - Вороніж-Курський
Південно-Східної залізниці.

На шляху прямування вказані вагони
були затримані на станції Куп'янськ -
Сортувальний Південної залізниці
через відсутність в перевізних
документах відмітки про проведення
радіологічного контролю або
документів, підтверджуючих проведення
радіологічного контролю. Час затримки
вагонів для проведення радіологічного
контролю екологічною службою
зафіксовано актами загальної форми
ГУ-23 станції Куп'янськ - Сортувальний
Південної залізниці №А164 від 23.02.2013р.,
№А171 від 24.02.2013р., №А66 від 01.03.2013 р., які
підписані представниками станції та
екологічної служби.

На підставі зазначених актів
Відповідачу нараховано 3882 грн 04 коп (з
ПДВ), а саме: плата за користування
вагонами - 16 грн 32 коп, збір за
телеграфне повідомлення - 316 грн 32 коп,
збір за маневрову роботу - 2618 грн 64 коп
та збір за охорону вантажу - 930 грн 76
коп.

Суд касаційної інстанції не
погоджується з висновками про
наявність підстав для задоволення
вимог позову в частині стягнення плати
за користування вагонами, збору за
телеграфне повідомлення, збору за
маневрову роботу з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 307
Господарського кодексу України, які
кореспондуються з вимогами ч. 4 ст. 909, ч.
1 ст. 920 Цивільного кодексу України,
умови перевезення вантажів окремими
видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначається транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів
України "Про затвердження Статуту
залізниць України" від 06.04.1998р. №457
визначено, що статут залізниць України
визначає обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом. Статутом регламентуються
порядок укладання договорів,
організація та основні умови
перевезення вантажів, пасажирів,
багажу, вантажобагажу і пошти, основні
положення експлуатації залізничних
під'їзних колій, а також
взаємовідносини залізниць з іншими
видами транспорту. У п.5 зазначеного
нормативно-правового акту визначено,
що нормативні документи, що визначають
порядок і умови перевезень,
користування засобами залізничного
транспорту, безпеки руху, охорони
праці, громадського порядку, перетину
залізничних колій іншими видами
транспорту і комунікаціями, пожежної
безпеки, санітарні норми та правила на
залізничному транспорті, є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб на території України.

Згідно § 1 статті 11 Угоди про міжнародне
залізничне вантажне сполучення,
відправник повинен додати до накладної
супровідні документи, необхідні для
здійснення митних та інших правил.
Розділ 2 статті 11 Угоди про міжнародне
залізничне вантажне сполучення
передбачає, що відповідальність
відправника перед залізницею за
наслідки, що виникли у результаті
відсутності, недостатності чи
неправильності супровідних документів
та у разі затримки перевезення через
ненадання цих документів має сплатити
залізниці штрафи та збори.

Відповідно до §7 статті 21 Угоди про
міжнародне залізничне вантажне
сполучення, якщо під час перевезення
або видачі вантажу з вини
вантажовідправника або
вантажоодержувача виникнуть перешкоди
до його перевезення або видачі, то
залізниці сплачуються всі витрати, що
понесені нею за затримку перевезення
або видачі. Якщо такі перешкоди
виникнуть на дорозі відправлення, то
платежі по таким витратам
розраховуються відповідно до
внутрішніх правил та тарифів, що
застосовуються залізницями для таких
перевезень. Всі платежі по
вищезазначеним витратам вписуються до
накладної та стягуються з відправника,
одержувача або платника
(експедиторської організації,
фрахтового агента тощо) в залежності
від того, хто з них здійснює оплату
провізних платежів.

Відповідно до п.1.8 Розділу ІІІ Наказу
Міністерства транспорту та зв'язку
України "Про затвердження Збірника
тарифів на перевезення вантажів
залізничним транспортом у межах
України та пов'язані з ними послуги та
Коефіцієнтів, що застосовуються до
Збірника тарифів на перевезення
вантажів залізничним транспортом у
межах України та пов'язані з ними
послуги" №317 від 26.03.2009р. за маневрову
роботу, що виконується локомотивом
залізниці не одночасно з подачею або
забиранням вагонів на вимогу власника
під'їзної колії, вантажовласника або
порту, яка оформлена пам'яткою про
подавання/забирання вагонів (форми
ГУ-45), із зазначенням у ній часу,
протягом якого виконувалась маневрова
робота, нараховується збір у розмірі
292,6 грн. за кожні півгодини роботи
локомотива, рахуючи неповні півгодини
за повні. До такої роботи належать:
переставляння вагонів з одного
вантажного фронту на інший,
переміщення вагонів на фронті; подача
вагонів на ваги і для дозування;
прибирання вагонів після зважування та
дозування; у випадках, коли
навантаження або вивантаження
виконується в присутності локомотива
залізниці (подача стисненого повітря
від локомотива тощо); інша маневрова
робота з вагонами на станціях,
під'їзних коліях та інших місцях
незагального користування.

Збір за маневрову роботу нараховується
за роботу, що виконується локомотивом
залізниці, на вимогу вантажовласника.
Оскільки наявність такої вимоги з боку
відповідача позивачем не доведена,
тому відсутні підстави для задоволення
вимог про стягнення відповідного
збору.

Пунктом 4 Наказу Міністерства
транспорту України "Про затвердження
Правил користування вагонами і
контейнерами" №113 від 25.02.1999р.
визначено, що відомості плати за
користування вагонами, контейнерами
складаються на вагони, контейнери, що
подаються під навантаження та
вивантаження, є документами обліку
часу перебування вагонів, контейнерів
у пунктах навантаження та вивантаження
та на під'їзних коліях і містять
розрахунки платежів за користування
вагонами, контейнерами. Відомості
плати за користування вагонами
(контейнерами) мають підписуватися
працівником станції і вантажовласника
щоденно або в періоди пред'явлення їх
станцією до розрахункового підрозділу,
що встановлюються начальником
залізниці.

Таким чином, зазначена плата повинна
доводитись відомостями плати за
користування вагонами, складання яких
передбачено п.4 Правил користування.

Як вірно дійшов висновку місцевий
господарський суд за відсутності
документів, які б свідчили про
складання позивачем відомостей плати
за користування вагонами відповідно до
вимог зазначеного вище наказу
Міністерства транспорту України №113
від 25.02.1999р. підстав для стягнення плати
за користування вагонами немає.

Згідно ст. 21 Угоди про міжнародне
залізничне вантажне сполучення
телеграми повинні подаватися негайно і
повинні містити запити до відправника
щодо необхідності його вказівок, а не
надання вказівок залізницею
відправнику; залізниця використовує
розмір зборів за телеграфні
повідомлення одержувачам, тоді як
додані до позову телеграми були
відправлені відправнику.

З вказаних обставин місцевий
господарський суд правомірно відмовив
в задоволенні вимог про стягнення
телеграфного збору.

Суд апеляційної інстанції не звернув
уваги, що оскільки телеграми про
затримку та випуск вагонів надані
після відправки вагонів і після
проведення радіологічного контролю,
відсутні підстави для стягнення
відповідного збору, обмежившись лише
обставинами вручення такого
повідомлення та відсутністю
заперечень відповідача.

Таким чином, скасовуючи рішення
господарського суду першої інстанції,
суд апеляційної інстанції
встановлених судом обставин не
спростував, висновки апеляційної
інстанції не відповідають нормам
матеріального права, тому апеляційна
постанова підлягає скасуванню з
залишення рішення господарського суду
першої інстанції в силі.

Виходячи з викладеного, керуючись
ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
22.06.2014 р. у справі № 904/9102/13
господарського суду Дніпропетровської
області скасувати.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.03.2014р.
залишити в силі.

Витрати по сплаті судового збору за
касаційний перегляд судового рішення
віднести на позивача.

Господарському суду Дніпропетровської
області видати наказ.

Головуючий, суддя
В. Овечкін

судді
Є. Чернов

В. Цвігун