ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року Справа № 901/3976/13 Вищий
господарський суду України в складі
колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого
(доповідача), Бакуліної С.В.,
Полянського А.Г.,розглянувши матеріали
касаційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дворцово-парковий ансамбль"на
постановувід 24.02.2014Севастопольського
апеляційного господарського судуу
справі Господарського суду Автономної
Республіки Крим №901/3976/13за
позовомЗаступника прокурора
Автономної Республіки Крим в
інтересах держави в особі: 1. Кабінету
Міністрів України 2. Державного
підприємства Міністерства оборони
України "Центральний військовий
санаторій "Ялтинський"до
відповідачів:1) Ялтинської міської ради
2) Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дворцово-парковий
ансамбль"треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача:1) Державна інспекція
сільського господарства в Автономній
Республіці Крим 2) Міністерство оборони
Українипровизнання недійсними рішень
ради та договору оренди земельної
ділянки,за участю представників:
позивача 1 - позивача 2 - відповідача 1 -
Кравчук А.С. не з'явились не
з'явилисьвідповідача 2 - третьої особи 1
- третьої особи 2 - Генпрокуратури
-Войцеховська Ю.В. не з'явились
Ольховець В.П. Баклан Н.Ю.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського Автономної
Республіки Крим від 14.01.2014 у справі
№901/3976/13 (суддя Потапальський С.С.),
залишеним без змін постановою
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 24.02.2014 (колегія
суддів у складі головуючого судді
Проценко О.І., суддів Латиніна О.А.,
Заплава Л.М.), задоволені позовні вимоги
Заступника прокурора Автономної
Республіки Крим в інтересах держави в
особі: Кабінету Міністрів України (далі
- позивач-1) та Державного підприємства
Міністерства оборони України
"Центральний військовий санаторій
"Ялтинський" (далі - позивач-2) до
Ялтинської міської ради
(далі-відповідач-1) та Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дворцово-парковий ансамбль"
(далі-відповідач-2), за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Державної інспекції
сільського господарства в Автономній
Республіці Крим (далі - третя особа-1) та
Міністерства оборони України (далі -
третя особа-2), про визнання недійсними
рішень ради та договору оренди
земельної ділянки. Визнано недійсним
та скасовано рішення 14 сесії 5
скликання Ялтинської міської ради від
14.12.2007 №173 щодо припинення Державному
підприємству Міністерства оборони
України "Центральний військовий
санаторій "Ялтинський" права
постійного користування земельною
ділянкою площею 16,5709 га земель
оздоровчого призначення. Визнано
недійсним та скасовано рішення 29 сесії
5 скликання Ялтинської міської ради від
22.12.2009 № 208 щодо затвердження проекту
землеустрою та передачі в оренду
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Дворцово-парковий
ансамбль" земельної ділянки площею 12,9212
га (кадастровий номер :01:003:0184).
Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 12,9212 га
(кадастровий номер: :01:003:0184),
укладений 26.03.2010 між Ялтинською міською
радою та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дворцово-парковий
ансамбль", зареєстрований 27.05.2010.

Відповідач-2 з рішенням та постановою у
справі не згоден, в поданій касаційній
скарзі просить їх скасувати та
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити, посилаючись на порушення та
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст. ст. 78, 141, 142 Земельного
кодексу України, ст. ст. 256, 257, 261, 267
Цивільного кодексу України, ст. ст. 35, 43
Господарського процесуального кодексу
України.

Зокрема, скаржник зазначає, що судами
попередніх інстанцій не було враховано
встановлені при вирішенні
адміністративного спору в справі
№2а-9080/09/8/0170 обставини відповідності
вимогам законодавства прийнятого
Ялтинською міською радою рішення від
14.12.2007 №173 щодо припинення Державному
підприємству Міністерства оборони
України "Центральний військовий
санаторій "Ялтинський" права
постійного користування земельною
ділянкою площею 16,5709 га земель
оздоровчого призначення, адже таке
рішення прийняте радою в межах наданих
повноважень і в зв'язку з відмовою
Міністерства оборони від цих земель.
Крім того, скаржник також вказує на
безпідставність висновків судів
попередніх інстанцій про те, що строк
позовної давності не є пропущеним.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Представники позивача-2, відповідача-1
та третьої особи-1 не скористались
процесуальним правом на участь в
судовому засіданні касаційної
інстанції, про дату і час якого були
належним чином повідомлені ухвалою
Вищого господарського суду України від
18.07.2014 та телефонограмами від 21.07.2014 №48,
від 22.07. 2014 №50 та від 22.07.2014 №52.

Заслухавши пояснення присутніх у
відкритому судовому засіданні
представників позивача-1, відповідача-2,
третьої особи-2 та Генеральної
прокуратури України, перевіривши
повноту встановлення обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки в
постанові апеляційного та рішенні
місцевого господарських судів, колегія
суддів Вищого господарського суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час
розгляду справи встановлено, що
рішенням Ялтинської міської ради від
29.11.2001 №34 Державному підприємству
Міністерства оборони України
"Центральний військовий санаторій
"Ялтинський" надано у постійне
користування для експлуатації та
обслуговування санаторію земельну
ділянку за адресою м. Ялта, вул.
Свердлова, 32, площею 18,024 га та 28.12.2001
видано Державний акт серії ІІ-КМ №001277,
зареєстрований у Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за №172.

15.11.2007 до Ялтинської міської ради
надійшов лист від імені Міністерства
оборони України за №197/18 від 31.10.2007 про
відмову від земельної ділянки площею
16,5709 га зі складу земельної ділянки
площею 18,024 га, яка знаходиться у
користуванні Державного підприємства
Міністерства оборони України
"Центральний військовий санаторій
"Ялтинський".

Рішенням Ялтинської міської ради від
14.12.2007 №173 з посиланням, зокрема, на
статті 141-142, 149 Земельного кодексу
України та вищевказаний лист
Міністерства оборони України від 31.10.2007
№197/18, припинено право постійного
користування Державного підприємства
Міністерства оборони України
"Центральний військовий санаторій
"Ялтинський" земельною ділянкою площею
16,5709 га із загальної площі 18,024 га,
наданої для обслуговування санаторію,
та включено її до земель запасу
Ялтинської міської ради.

Відповідно до рішення Виконавчого
комітету Ялтинської міської ради від
12.11.2009 №1979 нежитлові приміщення по
вулиці Свердлова №№ 32, 34, 38 в місті Ялта
об'єднано в одну поштову адресу - вулиця
Свердлова №34.

В подальшому, рішенням 29 сесії 5
скликання Ялтинської міської ради від
22.12.2009 №208 затверджено проект
землеустрою із відведення Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Дворцово-парковий ансамбль" земельної
ділянки площею 12,9212 га для
реконструкції, будівництва та
обслуговування будівель та споруд за
адресою: м. Ялта, вул. Свердлова, 34 та
надано останньому цю земельну ділянку
в оренду на 49 років.

На підставі вказаного рішення 26.03.2010
між Ялтинською міською радою
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Дворцово-парковий ансамбль" (орендар)
було укладено договір оренди земельної
ділянки №29, за умовами якого
орендодавець передає, а орендатор
приймає в оренду земельну ділянку
рекреаційного призначення, код 1.17, яка
розташована за адресою: АР Крим, м. Ялта,
вул. Свердлова, 34, кадастровий номер
:01:003:0184 (п.1.1 договору); в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 12,9212 га (п.2.1 договору);
на земельній ділянці розташовані
будівлі та споруди (п.2.2 договору);
договір оренди укладено строком на 49
років з моменту прийняття рішення №208
29-ї сесії Ялтинської міської ради 5-го
скликання від 22.12.2009 (п.3.1 договору);
земельна ділянка надається в оренду
для реконструкції, будівництва та
обслуговування будівель і споруд (п. 5.1
договору); цільове призначення
земельної ділянки - рекреаційне
призначення (п.5.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
Заступник прокурора Автономної
Республіки Крим, посилаючись на
результати проведеної органами
прокуратури АР Крим перевірки, якою
встановлені порушення вимог
законодавства при вилученні
Ялтинською міською радою земель
державної власності оздоровчого
призначення, що перебували в
користуванні Державного підприємства
"Центральний військовий санаторій
"Ялтинський", та подальшій передачі їх в
користування, звернувся до
господарського суду з цим позовом в
інтересах держави в особі: Кабінету
Міністрів України та Державного
підприємства Міністерства оборони
України "Центральний військовий
санаторій "Ялтинський", вимоги якого
обґрунтовані, зокрема, приписами ст. ст.
13, 93, 116, 122, 149 Земельного кодексу
України, ст. 203, 215 Цивільного кодексу
України.

Вирішуючи спір у справі, господарські
суди попередніх інстанцій, виходячи з
того, що Ялтинська міська рада не мала
повноважень щодо вилучення з
користування позивача-2 спірної
земельної ділянки державної власності
оздоровчого призначення і подальшого
розпорядження нею шляхом надання в
оренду відповідачеві-2, дійшли
висновків про невідповідність вимогам
законодавства оскаржуваних рішень
Ялтинської міської ради та, як
наслідок, недійсність укладеного на їх
підставі договору оренди земельної
ділянки.

Втім, зазначені висновки судів
попередніх інстанцій колегія суддів
вважає передчасними, тобто, такими, що
здійснені внаслідок порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За приписами ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права.

Згідно зі ст. 267 ЦК України заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Зазначена норма пов'язує можливість
захисту господарським судом
порушеного права після спливу позовної
давності виключно з наявністю поважних
причин його пропуску та відсутністю
заяви сторони у спорі про його
застосування.

Вказуючи на те, що про обставини
порушення вимог земельного
законодавства, якими обґрунтований
заявлений позов, органам прокуратури
стало відомо у квітні 2013 року за
результатами перевірки, проведеної
Державною інспекцією сільського
господарства в Автономній Республіці
Крим, господарські суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що позовна
давність не спливла, не зважаючи на те,
що Заступник прокурора АР Крим в тексті
позовної заяви як на підставу своїх
вимог у цій справі посилається на
судові рішення від 16.12.2008 та від 30.06.2009 у
справі №2-8/7856-2008, в якій прокуратура
приймала участь.

Втім, зазначені висновки попередніх
судових інстанцій колегія суддів
вважає безпідставними, адже судами не
враховано, що початок перебігу
позовної давності визначається за
правилами статті 261 ЦК України і якщо з
позовом до господарського суду
звернувся прокурор, що не є позивачем,
то позовна давність обчислюватиметься
від дня, коли про порушення свого права
або про особу, яка його порушила,
довідався або мав довідатися саме
позивач, а не прокурор. Однак, обставини
щодо визначення початку перебігу
позовної давності щодо кожного з
позивачів у справі і щодо кожної з
позовних вимог судами не
встановлювався.

При цьому, слід враховувати, що якщо
відповідачів у справі два чи кілька,
суд вправі відмовити в задоволенні
позову за наявності заяви про
застосування позовної давності лише
одного з них, оскільки позовну давність
законом визначено саме для позивача у
справі як строк, у межах якого він може
звернутися до суду.

Суди попередніх інстанцій не звернули
увагу, що Заступник прокурора АР Крим,
звертаючись з позовом, посилається в
своїй позовній заяві на придбання
відповідачем-2 частини нерухомого
майна, яке належало санаторію, отже, на
час прийняття міськрадою оскаржуваних
рішень позивач-2 як державне
підприємство фактично вже не було
розташоване на спірній земельній
ділянці, відтак не можна вважати
достатньо ґрунтовним застосування
судами як підстави для задоволення
позовних вимог норми п. "ж" ч. 3 ст. 84
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент прийняття
оскаржуваних рішень), за приписами якої
до земель державної власності, які не
можуть передаватись у комунальну
власність належать земельні ділянки,
на яких розташовані державні, в тому
числі казенні підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї), об'єкти незавершеного
будівництва та законсервовані об'єкти.

Однак, цій обставині судами не надано
будь-якої оцінки та не враховано, що у
розумінні ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу
України у разі придбання нерухомого
майна, його державної реєстрації
відповідач-2 набував право на
користування земельною ділянкою, на
якій це майно розміщене, та частиною
ділянки, яка необхідна для його
обслуговування.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, на момент пред'явлення позову
Державному підприємству Міністерства
оборони України "Центральний
військовий санаторій "Ялтинський" за
рішенням Ялтинської міськради №97 від
22.07.2009 на праві постійного користування
належала земельна ділянка площею 1,68 га
для будівництва та обслуговування
санаторію за адресою м. Ялта, вул.
Свердлова, 32 та видано Державний акт ЯЯ
№001595 від 21.08.2009, а попередній Державний
акт серії ІІ-КМ №001277 від 28.12.2001 на
земельну ділянку площею 18,0240 га
анульовано, відтак, суди не встановили,
чи призведе до відновлення прав
позивачів на цю земельну ділянку
визнання недійсним рішення Ялтинської
міськради від 22.12.2009 №208 про надання
відповідачеві-2 в оренду частини цієї
ділянки, реалізованого шляхом
укладення договору оренди від 26.03.2010
№29.

Крім того, колегія суддів не вважає
підставним висновок судів попередніх
інстанції щодо повноважень Ялтинської
міськради у спірних правовідносинах,
адже, суди не визначились чи
відбувалось вилучення спірної
земельної ділянки (ст. 149 ЗК України) чи
припинення права постійного
користування земельною ділянкою у
разі добровільної відмови
землекористувача (ст. 142 ЗК України), а
також помилково застосували ч. 9 ст. 149
ЗК України щодо визначення виключних
повноважень Кабінету Міністрів
України, який відповідно до цієї норми
вилучає земельні ділянки державної
власності, які перебувають у
постійному користуванні, - ріллю,
багаторічні насадження для
несільськогосподарських потреб, ліси
площею понад 1 гектар для
нелісогосподарських потреб, а також
земельні ділянки природоохоронного,
оздоровчого, рекреаційного
призначення, крім випадків, визначених
частинами п'ятою - восьмою цієї статті,
та у випадках, визначених статтею 150
цього Кодексу. Так, згідно з ч. 8 цієї
статті Рада міністрів Автономної
Республіки Крим вилучає земельні
ділянки державної власності, які
перебувають у постійному користуванні,
в межах міст республіканського
(Автономної Республіки Крим) значення
та за межами населених пунктів для всіх
потреб, крім випадків, визначених
частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

За таких обставин, обґрунтування
пред'явлення позову в інтересах
держави в особі Кабінету Міністрів
України нормою ч. 9 ст. 149 ЗК України не
можна вважати достатнім.

Щодо позовних вимог в частині визнання
недійсним договору оренди спірної
земельної ділянки, суди попередніх
інстанцій задовольнили позов виключно
внаслідок того, що ці вимоги є
похідними від позову в частині
визнання недійсним рішення міськради
про надання землі в оренду, отже,
враховуючи не встановлення судами
попередніх інстанцій всіх
вищевикладених обставин, з якими
пов'язується законність вирішення
спору по суті, колегія суддів
касаційної інстанції позбавлена
процесуальних повноважень для
висновку щодо правильності
застосування судами норм
матеріального.

Відповідно до приписів статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішення чи постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти їх.

Порушення судами процесуальних норм,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення спору у
справі та не з'ясування обставин, від
яких залежить законність рішення, є
підставою для скасування оскаржуваних
судових актів та скерування справи до
суду першої інстанції для нового
розгляду. При новому розгляді справи
судам необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, і в залежності від встановлених
обставин вирішити спір у відповідності
з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до цих
правовідносин.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України" Вищий господарський
суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дворцово-парковий ансамбль"
задовольнити частково.

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
24.02.2014 у справі Господарського суду
Автономної Республіки Крим №901/3976/13 та
рішення Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 14.01.2014 у
цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
К.В. Грейц

Судді
С.В. Бакуліна

А.Г.
Полянський