КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р. Справа№ 911/1242/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Корсакової Г.В.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання -
Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Поліський
край"

на рішення господарського суду
Київської області від 27.05.2014

у справі № 911/1242/14 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"

до 1. Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Поліський Край"

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акруа"

про стягнення 73 518,52 грн.

за участю представників:

від позивача: Григоренко В.І.

від відповідача 1: не з'явилися

від відповідача 2: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Хімагромаркетинг" звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до СТОВ "Поліський Край" та
ТОВ "Акруа" про стягнення солідарно з
відповідачів 73 518,52 грн. заборгованості
за договором поставки від 07.08.2013 №
АП-21-0111, в тому числі 51 608,00 грн.
основного боргу, 2 563,89 грн. пені, 11 605,43
грн. процентів річних, 7 741,20 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду
Київської області від 27.05.2014 позов
задоволено частково, стягнуто
солідарно з відповідачів 51 608,00 грн.
боргу, 2 536,56 грн. пені, 11 605,43 грн. %
річних, 7 741,20 грн. штрафу, 1 826,32 грн.
судового збору.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
СТОВ "Поліський Край" звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Київської області
від 27.05.2014 змінити, виклавши його
резолютивну частину в іншій редакції
про задоволення позову лише в частині
стягнення 51 608,00 грн. основного боргу та
1 826,32 грн. судового збору. В іншій
частині вимог відмовити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані неправильним застосуванням
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України, п. 3 ст. 83 ГПК
України. За твердженням скаржника, при
винесенні оскаржуваного судового
рішення місцевим господарським судом
не було надано належної правової
оцінки важкому фінансовому становищу
СТОВ "Поліський Край", своєчасності
здійснення 30% оплати вартості
отриманого за договором товару. На
думку скаржника, застосування у
позовній заяві усіх можливих видів
фінансових санкцій (штрафу, пені,
процентів річних) не відповідає
принципам розумності та
справедливості, викладеним у п. 6 ст. 3 ЦК
України.

Позивач у відзиві просив залишити без
змін рішення місцевого господарського
суду, а апеляційну скаргу - без
задоволення з огляду на її
безпідставність.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014
апеляційну скаргу СТОВ "Поліський Край"
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 06.08.2014.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014 справу №
911/1242/14 за апеляційною скаргою СТОВ
"Поліський Край" передано на розгляд
колегії суддів у складі Хрипуна О.О.
(головуючого), Корсакової Г.В., Шаптали
Є.Ю.

В судове засідання 06.08.2014 представники
відповідачів не з'явились, хоч були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду.
Представником скаржника Балтаком Д.О.
заявлено клопотання про відкладення
судового розгляду у зв'язку із
зайнятістю в іншому судовому процесі у
приміщенні Рівненського апеляційного
господарського суду.

Беручи до уваги суть спору та матеріали
справи, а також встановлені ст. 102 ГПК
України строки розгляду апеляційних
скарг, колегія суддів визнала за
можливе розглянути заяву за
відсутності представників
відповідачів, відхиливши клопотання
відповідача-1, зазначивши, що СТОВ
"Поліський Край" як юридична особа,
отримавши завчасно ухвалу суду, не було
позбавлене можливості направити в
судове засіданні іншого представника
відповідно до ст. 28 ГПК України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
07.08.2013 між ТОВ "Хімагромаркетинг" та
СТОВ "Поліський Край" був укладений
договір поставки № АП-21-0111, на умовах
якого позивач зобов'язався передати у
власність відповідача-1, а відповідач-1
зобов'язався прийняти й оплатити
засоби захисту рослин, визначені
договором на суму 3 039,17 грн.

Відповідно до п. 2.1 СТОВ "Поліський Край"
зобов'язався сплатити позивачу
вартість товару не пізніше 10.08.2013.

Відповідно до п. 5.2 договору покупець
відповідає за несвоєчасну оплату
товару (порушення розділу 2 даного
договору) і сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочення платежу. При розрахунку
пені застосовується ставка НБУ що діє в
період нарахування пені.

Згідно з п. 5.4 договору у випадку
прострочення виконання зобов'язання,
передбаченого розділом 2 даного
договору, більше ніж на 30 днів, винна
сторона додатково сплачує іншій
стороні за даним договором штраф у
розмірі 15% від ціни договору.

У пункті 5.5 договору сторони прийшли до
згоди щодо зміни розміру процентної
ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК
України, і встановили її в розмірі 40%
річних від загальної вартості товару
несплаченої протягом 90 календарних
днів з дати, коли товар повинен бути
оплаченим покупцем, та 96% від
несплаченої ціни товару до дня повної
оплати з дати закінчення 90 календарних
днів.

Додатковими договорами № АП-21-0111ДС1 від
12.09.2013, № АП-21-0111ДС2 від 14.096.2013 до
договору № АП-21-0111 від 07.08.2013 сторони
доповнили договір поставки додатковим
переліком засобів захисту рослин.

Відповідно до додаткових договорів до
договору відповідач-1 зобов'язався
сплатити позивачу вартість отриманого
товару не пізніше 15.09.2013 - 55 195,00 грн.; не
пізніше 20.09.2013 - 6 482,40 грн.; не пізніше
10.11.2013 - 15 125,60 грн.

Як встановлено місцевим судом та
підтверджується матеріалами справи на
виконання умов договору та додаткових
угод позивач поставив відповідачу
товар за видатковими накладними №
АП-21-0189 від 08.08.2013, № АП-21-0190 від 08.08.2013, №
АП-21-0223 від 12.09.2013, № АП-21-0224 від 13.09.2013, №
АП-21-0226 від 16.09.2013 на загальну суму 79 842,17
грн. Відповідач-1 за отриманий від
позивача товар розрахувався не
своєчасно та не в повному обсязі, і має
заборгованість перед останнім у сумі 51
608,00 грн. Як вбачається з апеляційної
скарги, зазначене відповідачем не
заперечується.

16.09.2013 між ТОВ "Хімагромаркетинг" та ТОВ
"Акруа" був укладений договір поруки №
ПР-21-0111, за яким відповідач-2 поручився
перед позивачем за виконання
обов'язків відповідачем-1 за договором
поставки № АП-21-0111 від 07.08.2013 та
додатковими договорами до цього
договору.

Згідно з п. 1.2 договору поруки у разі
порушення відповідачем-1 основного
договору відповідач-1 і Відповідач-2
відповідають перед позивачем як
солідарні боржники.

Відповідно до 1.3 договору відповідач-2
відповідає перед позивачем за
виконання зобов'язання відповідачем-1 в
повному обсязі. Відповідач-2 відповідає
в тому ж обсязі, що й відповідач-1,
включаючи сплату основного боргу,
процентів, комісій, неустойки, витрат
позивача, тощо.

27.02.2013 позивач направив на адресу
відповідача-2 вимогу на суму основного
боргу 51 608,00 грн. та вказав строк
виконання вимоги - три дні, проте
відповідач-2 відповіді на вказану
вимогу не надав та не задовольнив її.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193
ГК України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 541 ЦК України передбачено,
що солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом. В
силу ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі, як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

За встановлених обставин колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
наявність правових підстав для
стягнення солідарно з відповідачів
основного боргу за договором поставки
від 07.08.2013 № АП-21-0111 та додатковими
договорами № АП-21-0111ДС1 від 12.09.2013, №
АП-21-0111ДС2 від 14.096.2013 в сумі 51 608,00 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як встановлено судом інший розмір
процентів (40 та 96) встановлений у п. 5.5.
договору від 07.08.2013 №АП-21-0111.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у п.п. 4.1, 4.2
постанови від 17.12.2013 № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Сторони договору можуть зменшити або
збільшити передбачений законом розмір
процентів річних.

Якщо укладеним сторонами договором
передбачено збільшення розміру
процентів у зв'язку з простроченням
сплати боргу, розмір ставки, на яку
збільшено проценти, слід вважати іншим
розміром процентів.

За вказаних обставин апеляційний суд
погоджується з висновком місцевого
суду, що сума відсотків річних,
нарахованих позивачем відповідно до ч.
2 ст. 625 ЦК України та умов договору у
зв'язку із порушенням строків оплати
товару, підлягає стягненню в сумі 11 605,43
грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ст. 231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 5.2 договору
відповідач-1 відповідає за несвоєчасну
оплату товару (порушення розділу 2
даного договору) і сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожний день
прострочення платежу. Згідно з п.5.4
договору у випадку прострочення
виконання зобов'язання, передбаченого
розділом 2 даного договору більше ніж
на 30 днів, винна сторона додатково
сплачує іншій стороні за даним
договором штраф у розмірі 15% від ціни
договору.

За встановлених обставин суд визнає
вимоги позивача про стягнення з
відповідачів пені за період з 11.11.2013 по
28.03.2014 в сумі 2 536,57 грн. та штрафу в сумі 7
741,20 грн. обґрунтованими.

Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням господарського суду
(частина третя статті 551 ЦК України,
стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83
ГПК).

При застосуванні частини третьої
статті 551 ЦК України та статті 233 ГК
України слід мати на увазі, що поняття
"значно" та "надмірно" є оціночними і
мають конкретизуватися судом у кожному
конкретному випадку. При цьому слід
враховувати, що правила частини
третьої статті 551 ЦК України та статті
233 ГК України направлені на запобігання
збагаченню кредитора за рахунок
боржника, недопущення
заінтересованості кредитора у
порушенні зобов'язання боржником.
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду України від 07.04.2008
№ 01-8/211 "Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України").

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Оцінюючи доводи скаржника на предмет
можливості зменшення розміру
неустойки колегія суддів враховує, що
відповідачем-1 не вмотивовано
винятковість даного випадку, належними
та допустимими доказами не доведено
поважності причин несвоєчасного
виконання взятих на себе зобов'язань,
приймаючи до уваги те, що відповідач-1,
отримавши товар, з 11.11.2013 не вживав дій
щодо його оплати, досудового
врегулювання спору, відстрочення або
розстрочення виконання взятих на себе
зобов'язань.

Закріплений у п. 6 ст. 3 ЦК України
принцип справедливості,
добросовісності і розумності має
визнаватися не сукупністю трьох
принципів, а єдиним принципом, який
проявляється в єдності
взаємопов'язаних трьох складових та
полягає в тому, що тексти правочинів та
їх застосування суб'єктами цивільних
правовідносин мають бути належними і
справедливими та відповідати
загальновизнаним нормам цивільного
обороту. Один із проявів цього принципу
містить класичне правило
добросовісності в договірних
зобов'язаннях, згідно з яким боржник
несе обов'язок виконати зобов'язання
добросовісно, з урахуванням звичаїв
цивільного обороту.

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для зменшення розміру
неустойки.

На думку колегії суддів, висновок
місцевого суду про наявність правових
підстав для задоволення заявлених
позовних вимог є законним,
обґрунтованим, відповідає нормам
чинного законодавства, фактичним
обставинам справи і наявним у ній
матеріалам, а доводи апеляційної
скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування рішення місцевого
суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору за розгляд
апеляційної скарги покладаються на
відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Поліський
Край" на рішення господарського суду
Київської області від 27.05.2014 у справі №
911/1242/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 27.05.2014 у справі №
911/1242/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
О.О. Хрипун

Судді
Г.В. Корсакова

Є.Ю. Шаптала