ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 р. Справа № 909/694/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Соботник В. В.,
при секретарі судового засідання
Кошилович М. П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Дочірньої компанії "Газ
України"

Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України",

вул. Шолуденка, 1, м.
Київ, 04116

до відповідача: Комунального
підприємства "Водотеплосервіс",

вул.Окружна, 8, м. Калуш,
Калуський район,

Івано-Франківська
область, 77300

про стягнення 41 483 грн. 43 коп., з яких:

29 591 грн 88 коп. - 3 %
річних, нарахованих на суму основного
боргу;

5 630 грн 83 коп. -
інфляційні втрати, нараховані на суму
пені;

6 260 грн 72 коп. - 3 % річних,
нарахованих на суму пені.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився,

від відповідача: Загребельний Юрій
Анатолійович - юрисконсульт першої
категорії (довіреність №37 від 15.01.2014)

Відповідно до ч. 3 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України рішення прийнято
господарським судом у нарадчій кімнаті
за результатами оцінки поданих
доказів.

Відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України у судовому засіданні
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулася в суд з
позовом до комунального підприємства
"Водотеплосервіс" про стягнення 41 483
грн. 43 коп., з яких 29 591 грн 88 коп. - 3 %
річних, нарахованих на суму основного
боргу за неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань по Договору №06/10-2284БО-15 від
20.12.2010, 5 630 грн 83 коп. - інфляційних
втрат та 6 260 грн 72 коп. - 3 % річних,
нарахованих на суму пені за
невиконання відповідачем рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 27.03.2012 у
справі №5010/148/2012-5/12.

Ухвалою суду від 25.06.2014 прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 08.07.2014.

Розгляд справи відкладався на
29.07.2014.

В судовому засіданні 29.07.2014
оголошувалась перерва до 04.08.2014.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем грошового
зобов'язання в сумі 1 223 310 грн 56 коп. по
Договору №06/10-2284БО-15 від 20.12.2010,
встановленого рішенням господарського
суду Івано-Франківської області від
27.03.2013 у справі № 5010/148/2012-5/12, та,
відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, просить стягнути з
останнього 29 591 грн 88 коп. 3 %,
нарахованих на суму основного боргу за
наступний період, з 02.02.2013 по 23.11.2012. При
цьому, посилається на невиконання
комунальним підприємством
"Водотеплосервіс" вищезазначеного
рішення суду в частині сплати пені в
сумі 95 437 грн 80 коп., у зв'язку з чим
здійснив на неї нарахування 5 630 грн 83
коп. - інфляційних втрат за період з
квітня 2012 року по квітень 2014 року та 6 260
грн 72 коп. - 3 % річних за період з 10.04.2012
по 19.06.2014. Доводи відповідача викладені
у відзиві на позовну заяву просить суд
не враховувати з підстав, викладених в
письмових запереченнях на відзив
(вх.№11363/14 від 21.07.2014).

Представник відповідача позовні
вимоги в частині стягнення 29 591 грн 88
коп. 3 % річних нарахованих на суму
основного боргу вважає
необґрунтованими та безпідставними,
посилаючись на наступне.

Відповідно до статті 23 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2012 рік" від 12.04.2012 та постанови КМУ
№517 від 11.06.2012 "Про затвердження порядку
та умов надання у 2012 році субвенцій з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" сторонами по справі
укладено Договір №210/517 - ГУ від 26.10.2012
про організацію взаєморозрахунків.
Пунктами 3-10 даного договору
встановлено порядок проведення
взаєморозрахунків згідно договору на
постачання природного газу від 20.12.2010
№06/10-2284 БО-15 на суму 1 223 310 грн 56 коп., що
стягнена з КП "Водотеплосервіс"
рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 27.03.2012, у
справі №5010/148/2012-5/12. Звертає увагу на
п.п.2 п.11 договору, яким сторони
зобов'язалися не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості. Керуючись ст.23 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2012 рік", постановою КМУ №517 від 11.06.2012,
умовами договору КП "Водотеплосервіс"
здійснило взаєморозрахунок з ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" на суму 1
223 310 грн 56 коп., що підтверджується
платіжним дорученням №3 від 23.11.2012. При
цьому, просить суд в задоволенні позову
відмовити повністю, посилаючись на
постанову Верховного Суду України
№3-2гс14 від 18.02.2014 у справі №905/909/13-г
відповідно до якої нарахування 3 %
річних та інфляційних втрат на
неустойку (штраф, пеню) не є можливим.

Розглянувши матеріали справи, з
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, дослідивши та
оцінивши докази по справі, суд
встановив наступне.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської від 27.03.2012 у справі
№5010/148/2012-5/12 позов
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до комунального
підприємства "Водотеплосервіс" про
стягнення заборгованості в сумі 1 361 858
грн 27 коп., з яких 1 223 310 грн 56 коп.
основного боргу за поставлений
природний газ, 95 437 грн 80 коп. пені, 11 734
грн 08 коп. інфляційних втрат та 31 375 грн
83 коп. - 3 % річних за неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань по Договору №06-10-2284БО-15 від
20.12.2010 про закупівлю природного газу за
державні кошти за період з 01.08.2011 по
01.02.2012 задоволено.

Як встановлено судом та
підтверджується сторонами зазначене
судове рішення у справі №5010/148/2012-5/12
набрало законної сили.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і
є обов'язковими до виконання на всій
території України.

У відповідності до ст. 4-5 ГПК
України, господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом
прийняття обов'язкових до виконання на
усій території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України.

Закон України "Про судоустрій і
статус суддів" у статті 13 встановлює, що
судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 115
Господарського процесуального кодексу
України рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.2 ст.35
Господарського процесуального кодексу
України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Факти, встановлені рішенням
господарського суду під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 27.03.2012 у
справі № 5010/148/2012-5/12 встановлено факт
невиконання комунальним
підприємством "Водотеплосервіс"
грошового зобов'язання з оплати
поставленого природнього газу в сумі 1
223 310 грн 56 коп. по Договору №06-10-2284БО-15
від 20.12.2010 про закупівлю природного
газу за державні кошти за період з
01.08.2011 по 01.02.2012.

Оскільки комунальне
підприємство "Водотеплосервіс"
погасило основний борг в сумі 1 223 310 грн
56 коп. - 23.11.2012, ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" просить стягнути з
відповідача 29 591 грн 88 коп. 3 % річних,
нарахованих на суму основного боргу за
період з 02.02.2012 по 23.11.2012.

Разом з цим, судом встановлено, що
26.10.2012 між Територіальним органом
Казначейства в Івано-Франківській
області, Головним фінансовим
управлінням Івано-Франківської ОДА,
Фінансовим управлінням Калуської
міської ради, комунальним
підприємством "Водотеплосервіс"
Калуської міської ради, дочірньою
компанією "Газ України" НАК "Нафтогаз
України", НАК "Нафтогаз України"
укладено договір №210/517-ГУ про
організацію взаєморозрахунків.

Предметом даного договору є
організація проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст.23
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України № 517 від
11.06.2012 "Про затвердження Порядку та
умов надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування" (п.1
договору).

Відповідно до умов
вищезазначеного договору сторони
погодили погасити заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором №06/10-2284БО-15 від 20.12.2010 у сумі 1
223 310 грн 56 коп. за рахунок коштів
субвенції з державного бюджету.

Дослідивши правову природу
договору про організацію
взаєморозрахунків, суд погоджується з
позицією позивача, що даний договір не
є новацією в розумінні ч.2 ст. 604 ЦК
України, з огляду на те, що він
укладений іншим колом суб'єктів, ніж
договір №06/10-2284БО-15 від 20.12.2010, та не
припиняє первісні зобов'язання за
останнім, а лише організовує
взаєморозрахунки заборгованості, яка
існує по ньому.

В той же час, суд зазначає, що
організовуючи розрахунки з погашення
заборгованості за договором
№06/10-2284БО-15 від 20.12.2010 у підпункті 2
пункту 11 укладеного договору сторони
зобов'язалися не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору.

Крім того, за умовами укладеного
договору строк виконання зобов'язання
по оплаті заборгованості пов'язаний з
моментом перерахування територіальним
органом Казначейства грошових коштів з
державного бюджету.

Відповідно до наявного в
матеріалах справи платіжного
доручення №3 від 23.11.2012 з призначенням
платежу:"Погашення заборгованості за
природній газ 2011 року згідно з
договором від 20 грудня 2010 року
№06/10-2284-БО-15, в т.ч. ПДВ -203885 грн 09 коп.
Стаття 23 Закону України "Про державний
бюджет України на 2012 рік" згідно
договору №210/517-ГУ від 26.10.2012",
відповідачем погашено забогованість у
сумі 1 223 310 грн 56 коп.

Пунктом 16 договору про
організацію взаєморозрахунків сторони
засвідчили, що після виконання
договору вони не мають одна до одної
жодної претензії стосовно предмета
договору.

З огляду на викладене, суд вважає,
що укладення договору про організацію
взаєморозрахунків за рахунок
субвенцій з державного бюджету в силу
вимог чинного законодавства є
диспозитивним правом його учасників.
Тому, позивач, уклавши вищевказаний
шестисторонній договір фактично
погодився із встановленням строку
погашення заборгованості у сумі 1 223 310
грн 56 коп. виходячи із моменту
перерахування територіальним органом
Казначейства грошових коштів з
державного бюджету.

Такої ж правової позиції
дотримується Вищий господарський суд у
постанові від 31.07.2014 у справі №910/16349/13.

Виходячи з того, що строк
виконання зобов'язань з оплати
природного газу в сумі 1 223 310 грн 56 коп.,
отриманого на умовах договору
№06/10-2284БО-15 від 20.12.2010, сторони погодили
умовами договору №210/517-ГУ від 26.10.2012 про
організацію взаєморозрахунків,
прострочення оплати за умовами якого
відповідачем не допущено, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення з відповідача 29 591
грн 88 коп. 3 % річних, нарахованих на суму
основного боргу.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 5 630 грн 83 коп. - інфляційних
втрат та 6 260 грн 72 коп. - 3 % річних,
нарахованих на суму пені за
невиконання відповідачем рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 27.03.2012 у
справі №5010/148/2012-5/12 суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За положеннями ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В той же час правова природа
неустойки зовсім інша, оскільки штраф
та пеня - це один із видів забезпечення
виконання зобов'язання (ст.ст.546, 549 ЦК
України).

За приписами ч.1 ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Тобто, неустойка носить
допоміжний (акцесорний) до основного
зобов'язання характер. Викладене
підтверджується положеннями ст.1
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", відповідно до
якої грошове зобов'язання -
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України…
До грошових зобов'язань боржника … не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду.

Таким чином, обов'язок сплатити
неустойку за невиконання зобов'язання
не є зобов'язанням в розумінні положень
ч.1 ст.509 ЦК України, тому що штраф та
пеня є одним із видів забезпечення
виконання основного зобов'язання, в
тому числі й грошового.

Стаття 625 ЦК України регулює
зобов'язальні правовідносини, тобто
поширюється на порушення грошового
зобов'язання, яке існувало між
сторонами до ухвалення рішення суду. З
рішення суду зобов'язальні
правовідносини не виникають, адже
рішення суду лише підтверджує
наявність чи відсутність
правовідносин і вносить в них ясність
та визначеність.

Внаслідок прийняття рішення
господарським судом
Івано-Франківської області від 27.03.2012 у
справі №5010/148/2012-5/12, яким стягнуто пеню,
правова природа пені не змінилася, пеня
у грошове зобов'язання не
перетворилася, а тому відсутні
підстави для застосування до цих
правовідносин положень ст.625 ЦК
України.

Такої ж правової позиції
дотримується Вищий господарський суд у
постанові від 30.07.2014 у справі №914/209/14, а
також аналогічна правова позиція щодо
штрафу, який також є видом неустойки,
викладена у постанові Верховного Суду
України від 18.02.2014 №3-2гс14 у справі
№905/909/13-г.

Відповідно до ч.3 ст.82 ГПК України,
обираючи при прийнятті рішення правову
норму, що підлягатиме застосуванню до
спірних правовідносин, господарський
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 111-16 ГПК
України.

Згідно ст.111-28 ГПК України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України; суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Вказаною нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Статтею 43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За наведених обставин, у позові
про стягнення 29 591 грн 88 коп. - 3 % річних,
нарахованих на суму основного боргу за
неналежне виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань по Договору
№06/10-2284БО-15 від 20.12.2010, 5 630 грн 83 коп. -
інфляційних втрат та 6 260 грн 72 коп. - 3 %
річних, нарахованих на суму пені за
невиконання відповідачем рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 27.03.2012 у
справі №5010/148/2012-5/12 слід відмовити.

Згідно статті 49 ГПК України
судовий збір покладається на позивача
у справі.

Керуючись ст.ст.124, 129 Конституції
України, ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст.230 ГК
України, ст.ст. 509, 530, 546, 549, 599, 625
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-5, 33,
35, 43, 49, ст. 82 -85, ст.ст. 111-28, 115
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

в позові дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" до
комунального підприємства
"Водотеплосервіс" про стягнення 41 483 грн
43 коп., з яких 29 591 грн 88 коп. 3 % річних,
нарахованих на суму основного боргу, 5
630 грн 83 коп. - інфляційних втрат та 6 260
грн 72 коп. - 3 % річних, нарахованих на
суму пені - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.08.14

Суддя
Соботник В. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Лоза В.В. 08.08.14