ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р.Справа № 922/4871/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом Заступник прокурора
Харківської області в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Харківській області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод", м. Богодузів про
відшкодування шкоди в розмірі 3 602 399,93
грн. за участю :

прокурора: Кондратюк Н.А., посв. №023324
від 03.12.2013 р.

представника позивача: Сосіна І.О., за
дов. від 08.01.2014 р.

представника відповідача: Мєльнік Д.М.,
за дов. від 03.04.2014 р.

за відсутності клопотання сторін
технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської
області в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Харківській області звернувся з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод" про стягнення шкоди,
заподіяної державі внаслідок
самовільного користування надрами в
розмірі 3 602 399,93 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що
відповідач здійснював збір води зі
свердловини без спеціального дозволу
на користування надрами (підземні води)
за адресою: Харківська область, м.
Богодухів, пров. Харківський, 6, що
завдало державі відповідні збитки.

Ухвалою суду від 14 липня 2014 року
провадження у справі в частині першого
позивача, Харківської міської ради,
припинено.

22 липня 2014 року через канцелярію суду
від позивача надійшли письмові
пояснення (вх. № 25241 від 22.07.2014 р.), які
суд долучив до матеріалів справи.

Розгляд справи неодноразово
відкладався. В судовому засіданні 28
липня 2014 року було оголошено перерву до
29 липня 2014 року об 11:00 год.

В судових засіданнях прокурор та
представник позивача позовні вимоги
підтримували в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що сума коштів,
заявлених до стягнення визначена за
невірним показниками, про що
відповідач повідомляв уповноважені
органи, в тому числі й позивача.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 111-10 ГПК
України, відповідно до яких розгляд
справи за відсутності будь-якої із
сторін, не повідомленої належним чином
про час і місце засідання суду, є
безумовною підставою для скасування
рішення місцевого суду, судом
встановлено, що всі учасники судового
процесу є належним чином повідомленими
про дату, час та місце розгляду даної
справи.

Так, відповідно до п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. У разі присутності сторони або
іншого учасника судового процесу в
судовому засіданні протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

Так, процесуальні документи у даній
справі (ухвала суду про порушення
провадження у справі та ухвали про
відкладення розгляду справи)
направлялися всім учасникам судового
процесу, що підтверджується штампом
канцелярії на зворотній стороні
відповідних документів. Протоколи
судових засідань також відображають
явку у судові засідання учасників
судового процесу.

Окрім того, про обізнаність учасників
судового процесу про розгляд даної
справи свідчать також наявні в
матеріалах справи повідомлення про
вручення поштових відправлень (т.с. 1
а.с. 58, 59, 87).

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК
та статтею 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Якщо подані
сторонами та іншими учасниками
судового процесу докази є
недостатніми, господарський суд може
за їх клопотанням чи за власною
ініціативою витребувати в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього письмові і речові
докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11
статті 65 ГПК України), притому не лише
від учасників судового процесу, а й від
інших підприємств, установ,
організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні
умови всім учасникам судового процесу
для виконання ними вказаного обов'язку
по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Так, наявні в матеріалах справи ухвали
суду про порушення провадження у
справі та про відкладення розгляду
справи свідчать, що судом було створено
всім учасникам судового процесу
належні умови для доведення останніми
своїх правових позицій, надання ними
доказів, які, на їх думку, є достатніми
для обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Окрім того, судом було
вжито всіх заходів, в межах визначених
чинним законодавством повноважень,
щодо всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи, витребувано в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього докази.

В судовому засіданні 29 липня 2014 року
учасники судового процесу не виявили
наміру подати додаткові докази чи
пояснення по справі в обґрунтування
своїх вимог та заперечень, а матеріали
справи свідчать про достатність
наявних в ній доказів для вставлення в
повному обсязі фактичних обставин
справи.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

Заступник прокурора Харківської
області в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Харківській області звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідача
завданої державі шкоди за самовільне
використання надрами (водні ресурси),
без спеціального дозволу на
водокористування, в сумі 3 602 399,93 коп.

Підстави звернення з даним позовом
прокурор обґрунтовує положеннями
статті 121 Конституції України,
відповідно до якої на органи
прокуратури покладається
представництво інтересів держави в
суді у випадках, визначених законом.

Згідно статті 16 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» державними органами
управління в галузі охорони
навколишнього природного середовища і
використання природних ресурсів є
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, обласні, Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації, а на території
Автономної Республіки Крим - орган
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
та інші державні органи, до компетенції
яких законами України віднесено
здійснення зазначених функцій.

Статтею 20 названого Закону визначено,
що центральний орган виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони навколишнього
природного середовища, виконує
функції, визначені законами України та
покладені на нього актами Президента
України.

Згідно із пунктом 3 Положення про
Державну екологічну інспекцію,
затверджену указом Президента України
№ 454/2011 від 13.04.2011 року, основними
завданнями Державної екологічної
інспекції України є здійснення нагляду
(контролю) за додержанням вимог
законодавства у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення та охорони природних
ресурсів, додержанням режиму територій
та об'єктів природно-заповідного фонду,
за екологічною та радіаційною безпекою
(у тому числі у пунктах пропуску через
державний кордон і в зоні діяльності
митниць призначення та відправлення)
під час імпорту, експорту та транзиту
вантажів і транспортних засобів;
біологічною і генетичною безпекою щодо
біологічних об'єктів природного
середовища при створенні, дослідженні
та практичному використанні генетично
модифікованих організмів (ГМО) у
відкритій системі; поводження з
відходами (крім поводження з
радіоактивними відходами) і
небезпечними хімічними речовинами,
пестицидами та агрохімікатами.

Пунктом 6.17 Положення про Державну
екологічну інспекцію в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, затвердженого наказом
Міністерства екології та природних
ресурсів України 04.11.2011 року за № 429 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.11.2011 року за № 1347/20085,
Держекоінспекція для виконання
покладених на неї завдань має право
виступати позивачем у судах.

В період 14, 17-21, 24-28.09, 01-04.10 2012 року
позивачем була проведена планова
перевірка дотримання відповідачем
вимог природоохоронного
законодавства, за наслідкам якої у
вказані вище дати було складено акт №
764/09-18 перевірки від 14, 17-21, 24-28.09, 01-04.10 2012
року (т. с. 1 а. с. 32-37).

В ході перевірки позивачем було
встановлено, що відповідач здійснює
водокористування від двох
артезіанських свердловин глибиною 90,0
м. (№ 5651 та № 5591) (т. с. 1 а. с. 9).

Дозвіл на спеціальне водокористування
№ 4839 від 25.06.2010 терміном дії до 04.06.2013
року. Ліміт водозабору складає 243,41 куб.
м. на добу або 74,45 тис м. куб на рік.
Попередній дозвіл на спеціальне
водокористування від 24.10.2005 № Укр3642,
терміном дії до 20.09.2010 р.

Відповідно до дозволу на спеціальне
водокористування вода з артезіанських
свердловин використовується
відповідачем на виробничі та
госппобутові потреби.

В ході перевірки відповідачем було
надано довідку від 24.09.2012 р. за № 223 (т.
с. 1 а. с. 65), відповідно до якої на
виробничі потреби відповідача з двох
артезіанських свердловин було забрано
води в період з 08.08.2011 р. по 31.12.2011 р. - 29 118
м. куб., в період з 01.01.2012 р. по 20.09.2012 р. - 49
634 м. куб.

Втім, спеціального дозволу на
використання вказаних вище надр
(підземних вод) на момент перевірки не
було. Факт відсутності відповідного
спеціального дозволу не заперечується
і самим відповідачем в судових
засіданнях.

За результатами перевірки, позивачем 10
жовтня 2012 року було винесено припис №
02-25-101 (т. с. 1 а. с. 39-41).

У зв'язку з використанням відповідачем
надр (підземних вод) без спеціального
дозволу позивачем було складено
протокол про адміністративне
правопорушення від 05 листопада 2012 року
(т. с. 1 а. с. 43, 44) та винесено постанову
про накладення адміністративного
стягнення № 0226-286 від 05 листопада 2012
року (т. с. 1 а. с. 45-46).

17 грудня 2012 року позивачем на підставі
вказаного вище акту перевірки та
довідки відповідача від 24.09.2012 р. було
здійснено розрахунок розміру шкоди
заподіяного державі внаслідок
самовільного користування надрами
(підземними водами) в розмірі 3 411 558,26
грн. та пред'явлена претензія № 275 від
17.12.2012 р.

За наслідками проведеного
відповідачем службового розслідування
на підставі розпорядження його
директора (т. с. 2 а. с. 7) було складено
акт проведення службового
розслідування від 11.02.2013 р. (т. с. 2 а. с.
8-9), відповідно до якого підчас
розслідування було встановлено, що
головним інженером відповідача ОСОБА_3
було допущено математичну помилку в
інформації, наданій до позивача, а саме:
не вірно вказано об'єми використаної
води за період з 08.08.2011 р. по 20.09.2012 року
шляхом невірного відображення одиниць
та десятих з сотими чисел (зазначив 29 118
куб. м. та 49 634 куб. м., замість фактично
використаних - 291,18 куб. м. та 496,34 куб. м.),
вирішено притягнути головного
інженера ОСОБА_3 до дисциплінарної
відповідальності. Наказом від 15.01.2013
року ОСОБА_3 було звільнено з посади (т.
с. 2 а. с. 10).

За наслідками проведеного
відповідачем службового розслідування
та виявленої в ході його проведення
помилки головного інженера,
відповідачем було складено довідку від
26.02.2013 р. № 25/1 за підписом керівництва,
відповідно до якої відповідач в період
з 08.08.2011 р. по 31.12.2011 р. використав
підземні води без спеціального дозволу
об'ємом 291 куб. м., а з 01.01.2012 р. по 20.09.2012
року - об'ємом 428 куб. м.

Наявне в матеріалах справи листування
(т. с. 2 а. с. 11-14) свідчить що відповідач
звертався до Харківського
регіонального управління водних
ресурсів, Богодухівської ОДПІ ГУ
Міндоходів в Харківській області про
внесення до звітної документації
відповідних змін, втім у задоволенні
вказаних звернень відповідачу було
відмовлено у зв'язку з внесення таких
змін після закінчення звітного
періоду.

Харківською міжрайонною прокуратурою
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері було здійснено
перевірку вказаного розрахунку
позивача, винесено подання від 28.02.2013 р.
№ 04-29-173виз13, відповідно до якого
державною інспекцією невірно
здійснено розрахунок шкоди від 17.12.2012 р.
у зв'язку з тим, що довідка відповідача
від 24.09.2012 р. № 223 (на підставі якої був
виконаний розрахунок) підписана
головним інженером та дані про обсяги
використаної води не відповідають
даним первинного обліку та
статистичної звітності.

Так, позивач розрахунок збитку на суму 3
411 558,26 грн. скасував, а претензію № 275
від 17.12.2012 р. відкликав (наказ № 113 від
01.07.2013 р.) та пред'явив нову претензію №
172 від 01.07.2013 р., здійснив розрахунок на
підставі нової довідки відповідача, у
зв'язку з чим розмір шкоди заподіяної
державі внаслідок самовільного
користування відповідачем надрами
(підземними водами) визначив в сумі 31
032,32 грн. (т. с. 2 а. с. 15-17).

09 липня 2013 року платіжним доручення №
16190 відповідач здійснив оплату
вказаної шкоди в розмірі 31 032,32 грн.

Листом Державної екологічної
інспекції України № 2/2-17/91-17 від 28.08.2013 р.
встановлено, що позивачем під час
розрахунку розміру шкоди та
пред'явлення претензії № 172 від 01.07.2013
року розрахунок проведено невірно та
зобов'язано відкликати претензію № 172
від 01.07.2013 р. на суму 31 032,32 грн., зробити
перерахунок збитків у відповідності до
зауважень Державної екологічної
інспекції України та пред'явити
претензію відповідачу в установленому
порядку, вжити заходів дисциплінарного
впливу до винних посадових осіб
позивача.

На виконання зауважень Державної
екологічної інспекції України
позивачем до раніше пред'явленої
претензії № 172 від 01.07.2013 р. було
донараховано шкоду в розмірі 1 329,87 грн.
та пред'явлена претензія № 254 від 01.10.2013
р. Відповідна претензія також була
відкликана, а розрахунок - скасовано, у
зв'язку з тим, що в провадженні
Богодухівського РВ ГУМВС України
знаходиться кримінальне провадження №
0000733 за фактом службового
підроблення щодо показників
використаних відповідачем надр
(підземних вод).

У зв'язку з викладеними обставинами, на
підставі даних журналу первинного
обліку (за серпень 2011 р.) та звітів 2-ТП
(водогосп) (за вересень 2011- вересень 2012
р.) позивач нарахував відповідачу для
відшкодування шкоду - 3 602 399,93 грн., з
урахуванням сплаченої останнім суми в
розмірі 31 032,32 грн., та пред'явив на їх
оплату претензію № 281 від 06.11.21013 р. (т. с.
1 а. с. 48-50). Вказана сума коштів в розмірі
3 602 399,93 грн. є предметом спору у даній
справі.

Викладені обставини також
підтверджуються ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2014 року у справі №
820/12441/13-а (т. с. 1 а. с. 149-150), яка набрала
законної сили та є чинною станом на
момент розгляду даної справи, а від так,
з огляду на положення ст. 35 ГПК України,
не потребують додаткового доказування.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 13 Конституції України
земля, її надра, атмосферне повітря,
водні та інші природні ресурси, які
знаходяться в межах території України,
природні ресурси її континентального
шельфу, виключної (морської)
економічної зони є об'єктами права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Згідно ч. 1 ст. 13 Кодексу України "Про
надра" користувачами надр можуть бути
підприємства, установи, організації,
громадяни України, а також іноземці та
особи без громадянства, іноземні
юридичні особи.

Відповідно до ст. 21 Кодексу України "Про
надра" надра у користування для
видобування прісних підземних вод і
розробки родовищ торфу надаються без
надання гірничого відводу на підставі
спеціальних дозволів, що видаються
після попереднього погодження з Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони праці, та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Частиною 1 ст. 23 Кодексу України "Про
надра" землевласники і
землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" порушення законодавства
України про охорону навколишнього
природного середовища тягне за собою
встановлену цим Законом та іншим
законодавством України дисциплінарну,
адміністративну, цивільну і
кримінальну відповідальність.

Відповідальність за порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
несуть особи, винні у, зокрема,
самовільному спеціальному
використанні природних ресурсів.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації в повному обсязі
(ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища").

З наведених вище положень чинного
законодавства вбачається, що
використання підземних вод для
господарсько-побутових потреб
здійснюється без спеціального дозволу,
а від так відповідальність за
самовільне спеціальне використання
відповідного природного ресурсу не
настає.

Розрахунок шкоди, спричиненої
внаслідок самовільного спеціального
використання підземних води
здійснюється, на підставі Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 20
липня 2009 р. N 389 (далі - "Методика"), за
формулою Зсам = 100 х W х Тар, (23) де W - об'єм
води, що використана самовільно без
дозвільних документів (дозволу на
спеціальне водокористування та/або
спеціального дозволу на користування
надрами (підземні води)), м3; Тар - розмір,
грн/100 м3, аналогічний ставці збору за
спеціальне використання води,
встановленої статтею 325 Податкового
кодексу України на дату виявлення
порушення (для води з лиманів - розмір,
грн/100 м3, аналогічний ставці збору за
спеціальне використання поверхневих
вод для показника "Інші водні об'єкти",
встановленої статтею 325 Податкового
кодексу України на дату виявлення
порушення) (п. 9.1 Методики).

У справах про відшкодування шкоди,
заподіяної забрудненням вод та іншими
порушеннями законодавства про охорону
та раціональне використання водних
ресурсів, слід керуватися приписами
статті 1166 ЦК України.

Розглядаючи справи про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок порушення
природноресурсового,
природоохоронного законодавства про
забезпечення екологічної безпеки,
господарські суди повинні обов'язково
враховувати наявність таких умов
відповідальності, як безпосередній
причинний зв'язок між відповідними
діями (бездіяльністю) і шкодою та вина
відповідача.

До позовної заяви повинен бути доданий
обґрунтований розрахунок суми, що
стягується на відшкодування
заподіяної шкоди (п. 1.3 Роз'яснення
Вищого арбітражного суду від 27.06.2001 р. №
02-5/744 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
застосуванням законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища").

Зі змісту ст. 33 ГПК України вбачається,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

З огляду на наведене, предметом
доказування у даній справі є: 1) факт
завдання відповідачем шкоди внаслідок
використання підземних вод без
спеціального дозволу для виробничих
потреб відповідача; 2) розмір
відповідної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами
ст. 1166 ЦК необхідна сукупність
наступних умов: а) неправомірність
поведінки особи; б) наявність шкоди; в)
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою; вина завдавача
шкоди, за виключенням випадків, коли в
силу прямої вказівки закону обов'язок
відшкодування завданої шкоди
покладається на відповідальну особу
незалежно від вини.

Судом встановлено, що відповідач з
08.08.2011 р. по 31.12.2011 р. та з 01.01.2012 р. по
20.09.2012 р. здійснював використання надр
(підземних вод) без спеціального
дозволу. Відповідні обставини не
заперечуються відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідачем в цілому завдано (в
розумінні ч. 1 ст. 1166 ЦК України) шкоду у
зв'язку з використанням надр (підземних
вод) без спеціального дозволу. Втім,
досліджуючи питання можливості
стягнення з відповідача заявленого
позивачем розміру такої шкоди, суд
зазначає наступне.

В ході перевірки позивачем було
встановлено, що загальний об'єм
спожитої відповідачем без
спеціального дозволу підземної води
становить з 08.08.2011 р. по 31.12.2011 р. - 29 118
м.куб., в період з 01.01.2012 р. по 20.09.2012 р. - 49
634 куб.м. (загальний обсяг - 78 752 м. куб.).
При складанні претензії № 281 від 06.11.2013
р. та розрахунку до неї позивачем було
встановлено, що загальний об'єм
спожитої відповідачем без
спеціального дозволу підземної води
становить з 08.08.2011 р. по 31.12.2011 р. - 28 725 м.
куб., в період з 01.01.2012 р. по 30.09.2012 р. - 52 000
м. куб. (загальний обсяг - 80 725 м. куб.),
тобто до претензії № 281 від 06.11.2013 р. та
розрахунку розміру шкоди (збитку) було
включено період з 21.09. по 30.09.2012 р., який
не охоплювався здійсненою перевіркою.

До вказаного вище показника в
сукупності включено води, використані
відповідачем як для виробничих, так і
господарсько-побутових потреб (акт
перевірки т.с. 1 а.с. 35).

З огляду вказане вище положення п. 9.1
Методики, істотними даними для
визначення розміру відшкодування
збитків, обумовлених самовільним
використанням водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів є
об'єм води, що використовується
самовільно без дозвільних документів
для виробничих потреб підприємства.

Позивач при здійсненні розрахунку
шкоди, завданої відповідачем внаслідок
використання підземних вод без
спеціального дозволу застосував
вказану вище формулу, де об'єм води, що
використовується самовільно без
дозвільних документів визначив в
сукупності як для виробничих потреб
відповідача (як підставу
відповідальності за самовільне
використання природного ресурсу), так і
для господарсько-побутових потреб (на
яке спеціальний дозвіл не вимагається,
а від так і не настає відповідна
відповідальність), також до останього
розрахунку розміру шкоди (т. с. 1 а. с. 50)
позивачем включено період з 21.09. по
30.09.2012 р., який не охоплювався
здійсненою перевіркою.

З наданого позивачем розрахунку шкоди,
заподіяної відповідачем внаслідок
використання підземних вод без
спеціального дозволу, не вбачається за
можливе визначити та відокремити об'єм
використаної відповідачем води без
спеціального дозволу саме для
виробничих потреб та за період,
охоплюємий перевіркою, як підстави для
застосування до нього
відповідальності відповідно до ст. ст.
68, 69 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища".

На вимогу ухвали господарського суду
Харківської області від 14 липня 2014 року
у даній справі, позивач детального
обґрунтованого розрахунку суми
позовних вимог не надав. Пояснень з
приводу об'ємів води, використаних
відповідачем без спеціального дозволу
окремо для виробничих потреб та окремо
для госппобутових потреб прокурор та
представник позивача надати не змогли.

Таким чином, суд позбавлений
можливості перевірити наданий
позивачем розрахунок з урахуванням
вказаних вище зауважень та визначити
відповідну суму шкоди за використання
відповідачем підземних вод без
спеціального дозволу для виробничих
потреб за період з 08.08.2011 р. по 20.09.2012 р.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 9.2 Методики фактичний
об'єм води, що використана самовільно
без дозвільних документів (дозволу на
спеціальне водокористування та/або
спеціального дозволу на користування
надрами (підземні води), визначається
на основі даних: 1) первинної
документації, 2) статистичної
звітності, 3) ліміту забору та
використання води, 4) індивідуальних
норм водоспоживання та водовідведення
або 5) довідки суб'єкта господарювання
за підписом керівництва, завіреної
печаткою.

Таким чином, допустими доказами (в
розумінні ст. 34 ГПК України) на
підтвердження об'єму підземних вод,
використаних без спеціального дозволу
є документи, перелічені в п. 9.2 Методики.
Вказані документи не мають один перед
одним переважної юридичної сили,
оскільки їх перелік має альтернативний
характер.

Встановлені судом та зазначені вище
обставини справи свідчать, що позивач
неодноразово скасовував здійснені ним
розрахунки суми шкоди, завданої
відповідачем самовільним
використанням підземних вод та
відкликав заявлені претензії.

Підставою для вказаних обставин стала
невизначеність дійсних об'ємів
самовільно використаної відповідачем
води.

Так, відповідні об'єми визначались: 1)
довідкою відповідача, підписаною
головним інженером ОСОБА_3, відповідно
до якої за період з 08.08.2011 р. по 20.09.2012
року об'єм самовільно використаної
відповідачем підземної води становив 78
752 куб.м. (т. с. 1 а. с. 65); 2) журналом
первинного обліку та звітами за формою
2-ТП (т. с. 1 а. с. 70-91), відповідно до яких
за період з 08.08.2011 р. по 30.09.2012 року об'єм
самовільно використаної відповідачем
підземної води становив 80 725 куб.м.; 3)
довідкою відповідача від 26.02.2013 р. № 25/01,
підписаною керівництвом, відповідно до
якої об'єм самовільно використаної
відповідачем підземної води з 08.08.2011 р.
по 31.12.2011 р. становив 291 куб.м., а з 01.01.2012
р. по 20.09.2012 року - 428 куб.м.

Покладена в основу акту перевірки
довідка головного інженера не може
бути розцінена судом як належний та
допустимий докази, в розумінні ст.ст. 33,
34 ГПК України, оскільки в порушення п. 9.2
Методики вона підписана не
уповноваженою особою (замість
керівника відповідача, вона підписана
головним інженером).

В той же час, довідка відповідача від
26.02.2013 р. № 25/01 та звіти за формою 2-ТП, з
огляду на положення п. 9.2 Методики, є
рівнозначними доказами використаного
відповідачем без спеціального дозволу
об'єму підземних вод, втім мають різні
відомості про відповідний об'єм.

В матеріалах справи відсутні, а
прокурором та позивачем не надані
докази визнання незаконною (службового
підроблення) довідки відповідача від
26.02.2013 р. № 25/01, а від так у суду
відсутні підстави для здійснення
достовірного та однозначного висновку
про відсутність у даного документу
рівною зі звітами за формою 2-ТП
юридичної сили.

Окрім того, з встановлених судом в
сукупності обставин справи, відомості
про використані відповідачем без
спеціального дозволу об'єми підземних
вод, зазначені в звітах за формою 2-ТП з
достовірністю не можна вважати
правильними.

Так, згідно пояснень відповідача,
відповідні звіти заповнювались на
підставі даних, визначених головним
інженером ОСОБА_3 та визнаних в ході
службового розслідування помилковими.
Вказана особа була звільнена з посади,
а відповідачем було прийнято рішення
про притягнення її до дисциплінарної
відповідальності. На підставіданих
журналу первинного обліку та звітів
форми 2-ТП позивач визначив об'єм
підземних вод, використаний
відповідачем без спеціального дозволу
в розмірі 80 725 куб.м. за період з 08.08.2011 р.
по 30.09.2012 р.

В той же час, довідка відповідача (т. с. 1
а. с. 65), яка покладена в основу акту
перевірки, також заповнена головним
інженером ОСОБА_3 та має відмінні від
звітів за формою 2-ТП дані (за
аналогічний період використані
відповідачем підземні води визначені
об'ємом 78 752 куб.м.).

З огляду на наведене, зазначення однією
і тією ж самою особою різних даних по
одному періоду та суб'єкту, може
свідчити про помилки ОСОБА_3 при
визначенні об'ємів використаної
відповідачем без спеціального дозволу
підземної води.

Враховуючи те, що рівнозначні за
юридичною силою та чинні на момент
розгляду даної справи докази, які
свідчать про тотожні обставини, втім
містять різні відомості, суд вбачає за
неможливе вважати доведеним позивачем
об'єм води в розмірі 80 725 куб. м., на який
здійснено розрахунок шкоди, яка
становить предмет спору у даній справі.

Досліджуючи питання розміру шкоди, яка
становить предмет спору у даній справі,
суд зазначає також наступне.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі № 820/12441/13-а (т. с. 1 а.с.
149-150) предметом дослідження були
обставини та підстави здійснення
позивачем нового розрахунку завданої
відповідачем шкоди внаслідок
використання підземних вод без
спеціального дозволу, втім порядок
скасування попередніх розрахунків,
відкликання претензій та здійснення
нового розрахунку, предметом
дослідження у вказаній справі не був.
Тому в зазначеному аспекті вказана
вище ухвала, в розумінні ст. 35 ГПК
України, не має преюдиціального
значення для розгляду даної справи.

Так, відповідно до п.п. 2 п. 10 Положення
про Державну екологічну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
N 454/2011, скасовує рішення територіальних
органів Держекоінспекції України саме
голова Держекоінспекції України.

З матеріалів справи вбачається, що за
вказівкою Держекоінспекції України
позивачем було здійснено лише один
перерахунок завданої відповідачем
шкоди, внаслідок якого до вже
визначеного розміру шкоди на суму 31 032,32
грн. відповідачу було донараховано
шкоду в розмірі 1 329,87 грн. та пред'явлено
відповідну претензію № 254 від 01.10.2013 р.

Втім, в матеріалах справи відсутні, а
прокурором та позивачем не надані
докази скасування здійснених
позивачем розрахунків уповноваженою
собою. Згідно пояснень представника
позивача, скасування прийнятих
позивачем рішень щодо розміру завданої
відповідачем шкоди головою
Держекоінспекції України - не
здійснювалось.

Таким чином, з матеріалів справи з
достовірністю не вбачається не
легітимність здійснених позивачем
попередніх розрахунків відповідної
шкоди, а також легітимність проведення
позивачем останнього розрахунку, на
підставі якого нараховано відповідачу
суму шкоди, яка є предметом даного
розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі (п. 1
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23
березня 2012 року N 6 "Про судове рішення").

З огляду на наведене, наявні в
матеріалах справи докази свідчать про
неможливість з достовірністю
встановити судом об'єм використаної
відповідачем без спеціального дозволу
підземної води за період з 08.08.2011 по
20.09.2012 р., а від так і розмір спричиненої
у зв'язку з цим шкоди, що зумовлює
неможливість задоволення позовних
вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується наступним.
Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при відмові в позові - на
позивача.

Згідно п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, у разі повної або часткової
відмови в позові судовий збір
стягується з визначеного прокурором
позивача (так само повністю або
пропорційно задоволеним вимогам), за
винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Так, оскільки прокурор у даній справі
не є позивачем, а Державна екологічна
інспекція у Харківській області
(позивач у даній справі) не звільнена
від сплати судового збору, судові
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача в розмірі 1
218,00 грн. та мають бути стягнуті в дохід
держави.

На підставі викладеного, відповідно до
ст. 13 Конституції України, ст. 1166 ЦК
України, ст. ст. 22, 23 Кодексу України
"Про надра", ст. 68, ст. 69 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища", п. 10 Положення про Державну
екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року N 454/2011, п.п.
9.1, 9.2 Методики розрахунку розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 20
липня 2009 р. N 389, та керуючись ст.ст. 1, 4, 12,
22, 29, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 69, 75, 77, 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Стягнути з Державної екологічної
інспекції Харківської області (61022, м.
Харків, пл.Свободи, 5, Держпром 1 під'їзд,
2 поверх, ) на користь
Державного бюджету України (одержувач
УДКС у Дзержинському районі м. Харкова
Харківської області, код одержувача
37999654, банк одержувача ГУ ДКСУ у
Харківській області, МФО банку
одержувача 851011, номер рахунку 3003)
1218,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 04.08.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/4871/13