ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р.Справа № 922/2431/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах
І.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства обмеженою
відповідальністю "Інтерсервіс +",
м. Харків до Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Борки" Інституту сільського
господарства Північного Сходу
Національної Академії аграрних наук
України", с. Бірки про стягнення 181 673,66
грн. за участю представників сторін:

позивача - Тамазликар Л.Й., довіреність
б/н від 17.02.2014 р.

відповідача - Балабай П.Ф., керівник,
наказ №308-к від 24.12.2013 р.

Онищенко О.Є., довіреність
№Д-14 від 03.07.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство обмеженою
відповідальністю "Інтерсервіс +", м.
Харків (позивач) звернулося до
господарського суду із позовною
заявою, в якій просить суд стягнути з
Державного підприємства "Дослідне
господарство "Борки" Інституту
сільського господарства Північного
Сходу Національної Академії аграрних
наук України", с. Бірки (відповідача) 181
673,66 грн., з яких: 169 182,00 грн. основного
боргу, 1 390,54 грн. 3% річних, 5 074,46 грн.
інфляційних втрат та 6 025,66 грн. пені,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем договірних зобов'язань за
договором про надання послуг
№ДДН-03-07/2013/1 від 03.07.2013 р. Позивач також
просить суд покласти на відповідача
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 3 633,47 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні та у поданій до суду заяві
(вх.№22911 від 07.07.2014 р., а.с. 68-69) повідомив
суду про те, що 03.07.2014 р. між сторонами
було укладено угоду про зарахування
зустрічних однорідних вимог від 03.07.2014
р. (а.с. 70), відповідно до якої
заборгованість за договором про
надання послуг №ДДН-03-07/2013/1 від 03.07.2013 р.
зменшилась з 169 182,00 грн. до
147 258,00 грн.

Водночас представник позивача у
судовому засіданні та у заяві (вх.№25198
від 22.07.2014 р., а.с. 80) відмовився від
стягнення з відповідача пені в розмірі
6 025,66 грн. В решті
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі, просить суд позов задовольнити.

Проаналізувавши зміст поданих
позивачем заяв, суд дійшов висновку про
те, що дані заяви за своїм змістом є
заявами про зменшення розміру позовних
вимог та відмовою від частини позовних
вимог з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі зменшити розмір позовних вимог
або відмовитись від позову, якщо ці дії
не суперечать законодавству або не
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Пунктом 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. передбачено, що якщо у справі
заявлено кілька позовних вимог і
позивач відмовився від деяких з них,
провадження у справі на підставі
пункту 4 частини першої статті 80 ГПК
України припиняється у частині тих
вимог, від яких було заявлено відмову
(за умови, що судом не буде застосовано
припис частини шостої статті 22 ГПК
України щодо неприйняття відмови від
позовних вимог), а розгляд решти
позовних вимог здійснюється в
загальному порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає за
необхідне прийняти відмову позивача
від позовних вимог про стягнення з
відповідача пені в розмірі 6 025,66 грн. та
припинити провадження у справі в цій
частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, а решту позовних вимог
розглянути в загальному порядку. При
цьому предметом спору є стягнення
основного боргу в розмірі 147 258,00 грн., 3%
річних в розмірі 1 390,54 грн.
та інфляційних втрат в розмірі 5 074,46
грн.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги визнає у
повному обсязі та просить суд надати
відстрочку виконання рішення суду у
даній справі - до 01.11.2014 р., посилаючись
на скрутне фінансове становище
відповідача. На підтвердження
скрутного фінансового становища подав
довідку про кредиторську
заборгованість відповідача станом на
01.07.2014 р. відповідно до супровідного
листа від 22.07.2014 р. вх.№25148, а.с. 81).

Представник позивача заперечує проти
клопотання відповідача щодо надання
відстрочки виконання рішення суду.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, дослідивши
матеріали справи, всебічно та повно
оцінивши надані сторонами докази у їх
сукупності, суд встановив наступне.

03 липня 2013 року між позивачем
(виконавець) та відповідачем (замовник)
було укладено договір про надання
послуг №ДДН-03-07/2013/1 від 03.07.2013 р. (далі -
договір), за умовами п.1.1. якого позивач
в порядку та на умовах, визначених цим
договором, зобов'язався за завданням
відповідача протягом визначеного в
завданні строку надавати за плату
послуги по доробці насіннєвого
матеріалу до кондиційних показників
насіння (надалі - послуги), а відповідач
зобов'язався оплачувати надані
послуги.

За умовами п.1.2. договору детальна
інформація щодо послуг та
додаткові/особливі вимоги щодо об'єму,
якості та кількості послуг, які
надаватимуться позивачем
відповідачеві в межах цього договору
визначається у завданні відповідача.

Відповідно до ч. 1 статті 712 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами на виконання п.1.2. договору
було погоджено завдання відповідача
(додаток №1 до договору), відповідно до
якого на доробку була передана
сировина для виробництва насіння -
озимої пшениці Донецька - 48, Подолянки,
Богдани у загальній, приблизній
кількості 602,0 тон. При цьому згідно
даних вагової позивача у переробку
було передано 601,04 тон насіннєвого
матеріалу (сировини), що
підтверджується актами про
приймання-передачу насіннєвого
матеріалу б/н від 05.08.2013 р., від 06.08.2013 р.
та від 09.08.2013 р. (а.с. 18-20),
підписаними уповноваженими
представниками сторін і скріпленими їх
печатками.

Відповідно до п. 3.2. договору здавання
наданих послуг та результатів наданих
послуг позивачем їх приймання
відповідачем оформлюється актом
виконаних робіт.

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання за договором виконав
належним чином, на виконання умов
договору надав відповідачеві послуги
на загальну суму 180 312,00 грн., що
підтверджується актами про
приймання-передачу результатів
виконаних робіт: №1 від 12.08.2013 р., №2 від
15.09.2013 р. та №3 від 20.08.2013 р. (а.с. 21-23) та
виставив відповідачеві відповідні
рахунки на оплату послуг: №114 від 20.08.2013
р. на суму 11 130,00 грн., №122 від 21.08.2013 р. на
суму 89 094,00 грн. та №123 від 21.08.2013 р. на
суму 36 681,00 грн., №124 від
21.08.2013 р. на суму 33 072,00 грн. та № 121 від
04.09.2013 р. на суму 10 335,00 грн., всього: на
загальну суму 180 312,00 грн. за (а.с.24-28).

Згідно з п.1.4. договору остаточний
розрахунок за надані послуги
проводиться відповідачем не пізніше
31.12.2013 р. на підставі акту виконаних
робіт та акту на сортування та сушіння
продукції рослинництва (форма №82), на
підставі виставленого позивачем
рахунку.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідач виконані позивачем роботи
прийняв, але за надані послуги
розрахувався частково на загальну суму
11 130,00 грн., про що свідчить платіжне
доручення №633 від 20.08.2013 р. (а.с. 34).

Позивач надіслав на адресу відповідачу
вимогу від 08.11.2013 р. вих.№275, в якій
вимагав перерахувати на рахунок
позивача заборгованість в розмірі
169 182,00 грн. Але дана
вимога залишена відповідачем без
задоволення.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що станом на день звернення
позивача до суду з даним позовом у
відповідача існує заборгованість в
розмірі 169182,00 грн. (180 312,00 грн.-11 130,00
грн.=169 182,00 грн.), розмір якої визнається
відповідачем в акті звіряння взаємних
розрахунків станом на
31.12.2013 р. (а.с. 38).

Представник позивача у судовому
засіданні та у поданій до суду заяві
(а.с. 68-69) повідомив суду про те, що 03.07.2014
р. між сторонами було укладено угоду
про зарахування зустрічних однорідних
вимог від 03.07.2014 р. (а.с. 70), відповідно до
якої заборгованість за договором про
надання послуг №ДДН-03-07/2013/1 від 03.07.2013 р.
зменшилась з 169 182,00 грн. - до 147 258,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що на
даний час заборгованість відповідача
становить 147 258,00 грн., розмір якої
визнається відповідачем у повному
обсязі.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічна норма
міститься в ст. 193 ГК України.

В силу ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини та
норми закону, суд вважає позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 147 258,00 грн.
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

Позивач також нарахував та пред'явив до
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 1 390,54 грн. та інфляційні втрати
в розмірі 5 074,46 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем 3% річних в розмірі
1 390,54 грн. та інфляційних втрат в
розмірі 5 074,46 грн., суд вважає позовні
вимоги в цій частині правомірними,
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в частині
стягнення 147 258,00 грн. основного боргу,
1 390,54 грн. 3% річних та 5 074,46 грн.
інфляційних втрат. В частині позовних
вимог про стягнення з відповідача пені
в розмірі 6 025,66 грн. провадження у
справі слід припинити на підставі п. 4 ч.
1 статті 80 ГПК України.

Разом з тим, розглянувши клопотання
відповідача про надання відстрочки
виконання рішення - до 01.11.2014 р. (а.с. 59-60),
суд дійшов таких висновків.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарському суду надано право при
прийнятті рішення відстрочити або
розстрочити його виконання. При цьому
слід враховувати приписи ст. 121 ГПК
України, згідно з якими за наявності
обставин, які ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
господарський суд за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою, залежно від обставин
справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

У пункті 7.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
зазначено, що підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. При цьому слід мати на увазі,
що згоди сторін на вжиття заходів,
передбачених статтею 121 ГПК України, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо юридичної особи -
наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Із зазначених положень випливає, що
відстрочка виконання судового рішення
можлива лише у виняткових випадках, за
наявності доказів, що встановлюють
обставини, які ускладнюють або роблять
неможливим виконання рішення суду.

В обґрунтування заяви про надання
відстрочки виконання рішення суду
відповідач посилається на те, що
відповідач є державним
сільськогосподарським статутним
суб'єктом підприємницької діяльності,
що здійснює дослідну, господарську і
комерційну діяльність з метою
досягнення позитивних економічних
результатів та одержання прибутку.
Невиконання зобов'язань за спірним
договором виникло через скрутне
становище, яке виникло на підприємстві
відповідача. На даний час відповідач не
має можливості виконати свої
зобов'язання перед позивачем за
спірним договором, оскільки врожай 2014
р. ще не зібраний, а іншого майна для
реалізації відповідач немає.

На підтвердження скрутного
фінансового становища відповідач
подав довідку про кредиторську
заборгованість відповідача станом на
01.07.2014 р.

Дослідивши додані до клопотання докази
у їх сукупності, суд вважає їх
недостатніми для доведення наявності
обставин, які ускладнюють або
унеможливлюють виконання рішення суду.
До того ж, самі лише посилання
відповідача у клопотанні на нестачу
грошових коштів для погашення
заборгованості перед позивачем не
звільняють його від обов`язку
виконувати рішення суду у даній справі.

При вирішенні питання про надання
відстрочки виконання рішення суд
враховує також негативні наслідки для
позивача при затримці виконання даного
рішення суду, ступінь вини відповідача
у виникненні спору та наявність
інфляційних процесів в економіці
держави.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми закону, суд дійшов висновку про
те, що відповідач не надав суду
достатніх доказів на підтвердження
наявності обставин, з якими закон
пов'язує можливість надання відстрочки
виконання судового рішення у справі.

За таких обставин, у задоволенні
клопотання відповідача про відстрочку
виконання рішення суду - до 01.11.2014 р.
слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судового
збору, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи його на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
193 Господарського кодексу України,
ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610, 625, 629, 692, 901
Цивільного кодексу України, ст. ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, п. 4 ч. 1 ст. 80,
ст. ст. 82-85, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Дослідне господарство "Борки"
Інституту сільського господарства
Північного Сходу Національної
Академії аграрних наук України" (63421,
Харківська область, Зміївський район,
с. Бірки, вул. Леніна, 2-а, , п/р 7122 в ХФ ПАТ "Приватбанк",
МФО 351533) на користь Товариства
обмеженою відповідальністю
"Інтерсервіс +" (61125, м. Харків, пров.
Ващенківський, 2, , п/р
8420 в ПАТ "Укрексімбанк" філія в м.
Харків, МФО 351618) 147 258,00 грн. основного
боргу, 1 390,54 грн. 3% річних, 5
074,46 грн. інфляційних втрат та 3 074,45 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення з відповідача пені
в розмірі 6 025,66 грн. провадження у
справі припинити.

Повне рішення складено 24.07.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко