КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. Справа№ 910/1089/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача:Голобородий Ю.М. -
довіреність від 03.03.2014;

від відповідача: Стрілко О.В. -
довіреність №4126 від 24.12.2013;

від третьої особи: Никеруй Т.М. -
довіреність №010-01/1050 від 08.02.2013;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення господарського суду міста
Києва від 02.06.2014

у справі № 910/1089/14 (суддя Пригунова А.Б.),

за позовом Приватного підприємства
"Сігма"

до Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія",

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Публічне акціонерне
товариство "Державний
експортно-імпортний банк України"

про стягнення 99 148,25 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 у справі № 910/1089/14,
повний текст якого складено 10.06.2014,
позов Приватного підприємства "Сігма"
до Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія",
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Публічне акціонерне
товариство "Державний
експортно-імпортний банк України" про
стягнення 99 148,25 грн. - задоволено, а
саме, стягнуто з Приватного
акціонерного товариства
"Українсько-пожежна страхова компанія"
на користь Приватного підприємства
"Сігма" страхове відшкодування у
розмірі 82 148, 25 грн. та 1 827, 00 грн. -
судового збору.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що відповідачем в
порушення вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, а також положення
договору № 007/000/00000001 від 30.04.2013, не в
повному обсязі здійснено страхове
відшкодування.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
02.06.2014 у справі № 910/1089/14 - скасувати та
прийняти нове, яким в позові -
відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що місцевим господарським судом
при прийнятті оскаржуваного рішення,
не враховано, що:

- при визначенні розміру страхового
відшкодування, необхідно враховувати
знос деталей;

- перерахування страхового
відшкодування необхідно здійснювати
на користь вигодонабувача - третьої
особи Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України".

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"
по справі №910/1089/14 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" на рішення
господарського суду міста Києва від
02.06.2014 по справі №910/1089/14 прийнято до
провадження та порушено апеляційне
провадження, розгляд справи №910/1089/14
призначено на 22.07.2014 о 12 год. 35 хв.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 справу
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю. справу №910/1089/14
прийнято до провадження колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю. Розгляд справи
№910/1089/14 вирішено здійснювати в раніше
призначеному судовому засіданні -
22.07.2014 о 12:35 год.

22.07.2014 до Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 22.07.2014 представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав, просив оскаржуване ним
рішення скасувати з обставин,
викладених в апеляційній скарзі та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому
засіданні 22.07.2014 проти апеляційної
скарги заперечував.

Представник третьої особи в судовому
засіданні 22.07.2014 надав пояснення щодо
апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 30.04.2013 між позивачем - Приватним
підприємством "Сігма", як
заставодавцем, та третьою особою -
Публічним акціонерним товариством
"Державний експортно-імпортний банк
України", як заставодержателем,
укладено договір застави № 50213Z13, за
умовами якого забезпечено вимоги
третьої особи, що випливають з
генеральної угоди № 50213N4 від 30.04.2013 з
усіма чинними кредитними договорами,
укладеними в рамках генеральної угоди,
їй підпорядковуються та є додатками до
генеральної угоди.

Відповідно до п. 1.2. договору застави №
50213Z13 від 30.04.2013 позивач з метою
забезпечення викладених у кредитному
договорі зобов'язань заставив
автотранспортні засоби та
сільськогосподарську техніку, зокрема,
сідловий тягач - Е марки DAF 85360,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу САК 758485 від 24.05.2012,
загальною вартістю 256 661,00 грн. та
напівпричіп для перевезення худоби - Е
марки LECI, модель TRAILER 3Е20, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу САК
758496 від 25.05.2012, загальною вартістю 284 964,00
грн.

Відповідно до п. 5.1, договору на період
його дії позивач зобов'язується за свій
рахунок застрахувати предмет застави.

30.04.2013 між позивачем - Приватним
підприємством "Сігма", як
страхувальником, та відповідачем
Приватним акціонерним товариством
"Українсько-пожежна страхова
компанія", як страховиком, укладено
договір добровільного страхування
наземних транспортних засобів №
007/000/00000001 (автокаско), предметом якого є
майнові інтереси позивача, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортними
засобами, а саме: сідловим тягачем - Е
марки DAF 85360, та напівпричепом для
перевезення худоби - Е марки LECI, модель
TRAILER 3Е20.

За умовами договору № 007/000/00000001 від
30.04.2013 відповідач зобов'язався при
настанні страхового випадку здійснити
виплату страхового відшкодування.

Строк дії договору № 007/000/00000001 від
30.04.2013 визначено з 30.04.2013 до 29.04.2014;
страхова сума за договором становить 975
416,69 грн.

Платіжним дорученням № 4 від 07.05.2013
позивач перерахував на користь
відповідача страховий платіж за
договором № 007/000/00000001 від 30.04.2013 у сумі 14
416,69 грн.

Як встановлено судом, 01.08.2013 об 11 год. 58
хв. на 228 км.+200 м. автодороги
Харків-Сімферополь сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованих відповідачем
транспортних засобів, а саме -
сідлового тягача - Е марки DAF 85360, та
напівпричепа для перевезення худоби - Е
марки LECI, модель TRAILER 3Е20.

02.08.2013 позивач звернувся до відповідача
із заявою - повідомленням про настання
страхового випадку за участю
забезпечених транспортних засобів.

Листом № 1/0546 від 06.08.2013 відповідач
надав згоду на транспортування
вищевказаних транспортних засобів до
станції технічного обслуговування для
здійснення ремонтно-відновлювальних
робіт.

У відповідності до висновків
експертного, автотоварознавчого
дослідження з визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля DAF 85360,
реєстраційний номер АЕ4902ЕХ та
напівпричепа для перевезення худоби LECI
TRAILER 3Е20 реєстраційний номер АЕ2597ХО,
виконаних судовим експертом Цеберябим
В.М. 31.08.2013 за № 036/13 та № 037/13 вартість
матеріального збитку становить 113 047,57
грн. та 145 441,20 грн. відповідно.

Відповідно до актів приймання-передачі
робіт (надання послуг) № РН-0000673 від
02.10.2013 та № РН-0000588 від 02.09.2013 загальна
вартість відновлювального ремонту
вищевказаних транспортних засобів,
здійсненого Товариством з обмеженою
відповідальністю "Автор Трейд", складає
262 206,00 грн.

Наявними у матеріалах справи
платіжними дорученнями
підтверджується перерахування
позивачем на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Автор
Трейд" грошових коштів на загальну суму
262 206, 00 грн.

Листом від 06.12.2013 за № 4714 відповідач
повідомив позивача, що визначена ним
сума страхового відшкодування
внаслідок пошкодження транспортних
засобів - автомобіля DAF 85360,
реєстраційний номер АЕ4902ЕХ та
напівпричепа для перевезення худоби LECI
TRAILER 3Е20 реєстраційний номер АЕ2597ХО
становить 170 924,27 грн. та визначена
виходячи із розміру франшизи та
фізичного зносу деталей.

Відповідач перерахував на користь
позивача страхове відшкодування за
договором № 007/000/00000001 від 30.04.2013 на
загальну суму 170 924,27 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями, які містяться в
матеріалах справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначав, що відповідачем не в повному
обсязі виконано грошові зобов'язання
за договором № 007/000/00000001 від 30.04.2013, у
зв'язку з чим позивач просив в судовому
порядку стягнути з відповідача частину
невиплаченого страхового
відшкодування у розмірі 82 148,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових
платежів (страхових внесків, страхових
премій) та доходів від розміщення
коштів цих фондів.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України "Про страхування"
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування", є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

У відповідності до ст. 9 Закону України
"Про страхування" франшиза - частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

За змістом ст. 979 Цивільного кодексу
України за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського
кодексу України, страхування - це
діяльність спеціально уповноважених
державних організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про
страхування" встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу
України встановлено, що страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України "Про страхування" страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

З огляду на викладене колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановлено, що за
умовами укладеного 30.04.2013 між позивачем
та відповідачем договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № 007/000/00000001
(автокаско), предметом якого є майнові
інтереси позивача, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортними
засобами, а саме: сідловим тягачем - Е
марки DAF 85360, та напівпричепом для
перевезення худоби - Е марки LECI, модель
TRAILER 3Е20 відповідач взяв на себе
зобов'язання здійснити виплату
страхового відшкодування, у разі
настання страхового випадку.

В зв'язку з настанням страхового
випадку, яким є дорожньо-транспортна
пригода, що сталась 01.08.2013 за участю
застрахованих відповідачем
транспортних засобів автомобіля DAF 85360,
реєстраційний номер АЕ4902ЕХ та
напівпричепа для перевезення худоби LECI
TRAILER 3Е20 реєстраційний номер АЕ2597ХО та
на підставі актів приймання-передачі
робіт (надання послуг) № РН-0000673 від
02.10.2013 та № РН-0000588 від 02.09.2013 (вартість
відновлювального ремонту вищевказаних
транспортних засобів, здійсненого
складає 262 206,00 грн.), позивач здійснив
оплату вартості відновлювального
ремонту зазначених транспортних
засобів Товариству з обмеженою
відповідальністю "Автор Трейд", загалом
на суму 262 206,00 грн., що підтверджується,
наявними в матеріалах справи,
платіжними дорученнями.

Однак, відповідач, в порушення взятих
на себе зобов'язань за договором
страхування від 30.04.2013 № 007/000/00000001, щодо
здійснення виплату страхового
відшкодування, не в повному обсязі
здійснив виплату страхового
відшкодування та перерахував на
користь позивача лише 170 924,27 грн., інша
частина страхового відшкодування в
розмірі 82 148,25 грн. - відповідачем на
користь позивача не сплачена.

Викладені відповідачем в апеляційній
скарзі доводи про необхідність
врахування зносу деталей при
визначенні розміру страхового
відшкодування, колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду відхиляються,
оскільки відповідно до висновків № 036/13
та № 037/13 від 31.08.2013 при визначенні
вартості матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля DAF 85360,
реєстраційний номер АЕ4902ЕХ та
напівпричепа для перевезення худоби LECI
TRAILER 3Е20 реєстраційний номер АЕ2597ХО,
судовим експертом було враховано
коефіцієнт фізичного зносу
вищевказаних транспортних засобів та
величину втрати товарної вартості.

Також відхиляються твердження
відповідача про те, що з урахуванням
п.20.6 договору страхування, яким
передбачено, що якщо на момент настання
страхового випадку буде встановлено,
що дійсна вартість застрахованого ТЗ є
більшою, ніж на 10% від вказаної в
договорі, то страхове відшкодування
виплачується пропорційно
співвідношення страхової суми до
дійсної вартості ТЗ у такій же частці
від визначених по страховій події
збитків, оскільки відповідачем, не
надано суду належних доказів того, що
на момент страхового випадку
встановлено, що дійсна вартість
застрахованого ТЗ є більшою, ніж на 10%
від вказаної в договорі.

Доводи, викладені відповідачем в
апеляційній скарзі про необхідність
перерахування страхового
відшкодування на рахунок
вигодонабувача - третьої особи
Публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" також колегією суддів
відхиляються, враховуючи те, що в
матеріалах справи міститься лист
третьої особи № 050/29-2560 від 04.11.2013 про
надання згоди на виплату страхового
відшкодування безпосередньо позивачу -
Приватному підприємству "Сігма".

Аналогічна позиція викладена також у
письмових поясненнях Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України",
наданих в межах даної справи.

При цьому колегія суддів звертає увагу,
що фактична вартість ремонту
автомобіля DAF 85360, реєстраційний номер
АЕ4902ЕХ та напівпричепа для перевезення
худоби LECI TRAILER 3Е20 реєстраційний номер
АЕ2597ХО, оплачена саме позивачем -
Приватним підприємством "Сігма".

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що до виплати відповідачем
підлягала сума, визначена на підставі
висновків експертного,
автотоварознавчого дослідження з
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
DAF 85360, реєстраційний номер АЕ4902ЕХ та
напівпричепа для перевезення худоби LECI
TRAILER 3Е20 реєстраційний номер АЕ2597ХО,
виконаних судовим експертом Цеберябим
В.М. 31.08.2013 за № 036/13 та № 037/13, зменшена на
розмір встановленої договором №
007/000/00000001 від 30.04.2013 франшизи, яка
складала 253 072,64 грн., в той час як
фактично відповідачем перераховано на
користь позивача 170 924,27 грн.

З огляду на викладене колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідачем порушено вимоги ст.ст.
525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України а також
положення договору № 007/000/00000001 від
30.04.2013, а тому позовна вимога про
стягнення страхового відшкодування в
розмірі 82 148,25 грн. правомірно
задоволена судом місцевим
господарським судом.

Також в оскаржуваному рішенні місцевий
господарський суд зазначав, що
заявлені позивачем до стягнення
витрати, пов'язані з наданням правової
допомоги в сумі 17 000,00 грн. не підлягають
відшкодуванню, оскільки суду не надано
доказів наявності у Голобородого Юрія
Миколайовича права на зайняття
адвокатською діяльністю (свідоцтво) та
також доказів фактичного понесення
позивачем витрат на послуги адвоката у
зв'язку з судовим розглядом даної
справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України повноваження адвоката як
представника можуть також
посвідчуватися ордером, дорученням
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги, або договором. До
ордера обов'язково додається витяг з
договору, у якому зазначаються
повноваження адвоката як представника
або обмеження його прав на вчинення
окремих процесуальних дій. Витяг
засвідчується підписом сторін
договору.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За приписами ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи при
відмові в позові покладаються на
позивача.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму
Вищого господарського кодексу України
№ 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49
Господарського процесуального кодексу
України. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Як встановлено колегією суддів, під час
розгляду справи в суді першої
інстанції суду не надано доказів
наявності у Голобородого Юрія
Миколайовича права на зайняття
адвокатською діяльністю (свідоцтво) та
також доказів фактичного понесення
позивачем витрат на послуги адвоката у
зв'язку з судовим розглядом даної
справи, а тому, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що заявлені позивачем до
стягнення витрати у сумі 17 000, 00 грн. не
підлягають відшкодуванню в порядку ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України.

Рішення місцевого господарського суду
в цій частині, у встановленому
законодавством порядку, сторонами не
оскаржувалось.

Також колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
зазначає, що позивачем в поданому 22.07.2014
до Київського апеляційного
господарського суду відзиві на
апеляційну скаргу викладені вимоги
про: скасування рішення господарського
суду міста Києва від 02.06.2014 у справі
№910/1089/14 в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
відшкодування витрат, пов'язаних з
наданням правової допомоги; винесення
нового рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
стягнувши з відповідача на користь
позивача, суми страхового
відшкодування в розмірі 82 148,25 грн.,
витрат, понесених позивачем у зв'язку з
наданням правової допомоги адвоката в
розмірі 17 000,00 грн., судового збору в
розмірі 991,50 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 91
Господарського процесуального кодексу
України сторони у справі, прокурор,
треті особи, особи, які не брали участь
у справі, якщо господарський суд
вирішив питання про їх права та
обов'язки, мають право подати
апеляційну скаргу на рішення місцевого
господарського суду, яке не набрало
законної сили. Ухвали місцевого
господарського суду оскаржуються в
апеляційному порядку окремо від
рішення господарського суду лише у
випадках, передбачених статтею 106 цього
Кодексу. Апеляційна скарга подається
через місцевий господарський суд, який
розглянув справу.

Частиною першою статті 93
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів, а на ухвалу місцевого
господарського суду - протягом п'яти
днів з дня їх оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 91
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна скарга подається у
письмовій формі і повинна містити: 1)
найменування апеляційного
господарського суду, до якого
подається скарга; 2) найменування
місцевого господарського суду, який
прийняв рішення, номер справи та дату
прийняття рішення; 3) вимоги особи, яка
подає апеляційну скаргу, а також
підстави, з яких порушено питання про
перегляд рішення, з посиланням на
законодавство і матеріали, що є у
справі або подані додатково; 4) перелік
документів, доданих до скарги.
Апеляційна скарга підписується особою,
яка подає скаргу або її представником.
До скарги додаються докази сплати
судового збору і надсилання копії
скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Враховуючи те, що законодавством
встановлений певний порядок
оскарження рішення місцевого
господарського суду шляхом подання
апеляційної скарги, а не шляхом подання
письмового відзиву на апеляційну
скаргу, позивач, у встановленому
законодавством порядку рішення суду
першої інстанції - не оскаржував,
колегія суддів Київського
апеляційного суду дійшла висновку, що
вимоги, викладені позивачам у відзиві
на апеляційну скаргу про скасування
рішення господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 у справі №910/1089/14 в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо відшкодування витрат,
пов'язаних з наданням правової
допомоги та винесення нового рішення,
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі, стягнувши з
відповідача на користь позивача, суми
страхового відшкодування в розмірі 82
148,25 грн., витрат, понесених позивачем у
зв'язку з наданням правової допомоги
адвоката в розмірі 17 000,00 грн., судового
збору в розмірі 991,50 грн. - не підлягають
розгляду.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" на рішення
господарського суду міста Києва від
02.06.2014 у справі № 910/1089/14 - залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 у справі № 910/1089/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/1089/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала