ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р.
Справа № 909/477/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Давид Л.Л.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання
Шумейко В.А.

за участю представників:

позивача: Шпільчак М.З., Трубич І.А. -
представники (довіреності в матеріалах
справи);

відповідача: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу відділу
освіти Галицької районної державної
адміністрації б/н від 10.06.2014

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 27.05.2014

у справі № 909/477/14

за позовом: приватного підприємства
"Аресконт", м. Івано-Франківськ

до відповідача: відділу освіти
Галицької районної державної
адміністрації, м. Івано-Франківськ

про стягнення 33 290 грн (з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог).

Приватне підприємство "Аресконт"
звернулося до Господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до відділу освіти Галицької районної
державної адміністрації про стягнення
25290,00 грн. В ході розгляду справи
місцевим господарським судом, позовні
вимоги були збільшені до 33 290, 00 грн. та
спір розглядався з їх урахуванням.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 27.05.2014р.
у справі № 909/477/14 (суддя Максимів Т.В.)
позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 33 290, 00 грн
основного боргу та 1 827, 00 грн у
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач - відділ освіти
Галицької районної державної
адміністрації звернувся до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 27.05.2014р.,
мотивуючи свої доводи порушенням
місцевим господарським судом норм
процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що в
порушення ст. 5 ГПК України, позивач
подав позовну заяву до суду не
застосувавши заходи досудового
врегулювання спору. Також зазначає,
оскільки суд не задовольнив клопотання
про відкладення розгляду справи,
відтак, такий порушив права
відповідача передбачені ст. 22 ГПК
України.

Крім того, зазначає, що суд не взяв до
уваги п. 9.2 та 9.3 договору, якими
передбачаються підстави для
звільнення від відповідальності, а
саме подіями, які не залежать від волі
сторін, і яких не могла б уникнути й
добросовісна сторона.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.06.14 у складі
колегії суддів: головуючий суддя:
Юрченко Я.О., судді Зварич О.В., Хабіб М.І.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 08.07.14.

3 липня 2014 позивач, скориставшись своїм
правом, передбаченим ст. 96 ГПК України,
подав відзив на апеляційну скаргу, в
якому просить залишити рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 27.05.14 у
справі № 909/477/14 без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення. Крім того,
позивач у відзиві зазначає, що
апеляційна скарга подана з пропуском
строків на її подання, відтак, таку слід
вважати не поданою.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
07.07.2014 у склад колегії суддів для
розгляду справи № 909/477/14 у зв'язку з
перебуванням судді Хабіб М.І. у
відпустці внесено зміни, введено
замість судді Хабіб М.І. - суддю Давид
Л.Л.

Ухвалою суду від 08.07.2014р. розгляд справи
відкладався з підстав, викладених у
ній. Крім того, скаржника повторно
зобов'язано подати докази доплати
судового збору.

На виконання вимог суду скаржником
подана квитанція про доплату судового
збору в розмірі 305.00 грн.

В дане судове засідання з'явились
представники позивача та просили
залишити рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 27.05.2014р.
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Відповідач (скаржник) явку
повноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, причин неявки
суду не повідомив.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, відзиву на неї, вивчивши
матеріали справи, наявні в ній докази,
заслухавши пояснення представників
позивача, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення місцевим господарським
судом, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 27.05.2014р.
у справі № 909/477/14 - залишити без змін,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
27.01.14 приватним підприємством
"Аресконт" (охорона) та відділом освіти
Галицької районної державної
адміністрації (клієнт) укладено
договір № 30/01-14 на централізовану
охорону об'єкта, за умовами якого
Клієнт передає, а Охорона приймає під
охорону приміщення шкіл, що належить
клієнту, яке знаходиться на об'єктах.

Відповідно до п.1.2 договору, сума
вартості послуг визначається
сторонами на основі розрахунку, що
додається до договору (додаток №1) і
становить 8000,00 грн за один поточний
місяць. Термін дії умов розрахунку - з
27.01.14 по 31.03.14.

1 квітня 2014 сторонами укладено договір
№ 139 на тих же умовах, що й договір №
30/01-14. Згідно додатку до договору № 139
сторони визначили термін дії умов
розрахунку з 01.04.14 по 31.12.14.

Пунктом 3.10 договорів № 30/01-14 та № 139
сторони передбачили обов'язок клієнта
щодо своєчасного (щомісячного)
внесення плати за послуги охорони.
Оплата витрат за послуги охорони
проводиться щомісячно, а остаточний
розрахунок здійснюється в грудні
поточного року, згідно з Актом
виконаних робіт.

На виконання умов договору позивачем в
період з січня по травень 2014 року
надавались відповідачу обумовлені
договором послуги, про що свідчать
підписані та скріплені печатками акти
здачі-приймання робіт (надання послуг)
за вищевказаний період.

Вказана обставина, як вбачається з
матеріалів справи, не заперечується
обома сторонами.

В порушення умов договору, відповідач
прийняті на себе договірні
зобов'язання не виконав, що слугувало
підставою для звернення до суду з
позовом у даній справі.

Відповідно до акта звірки розрахунків
на 30.04.2014 за період 01.01.2014р. - 30.04.2014р.
відповідач визнав заборгованість
перед позивачем в сумі 25 290, 00 грн. Також
позивачем нараховано заборгованість в
сумі 8 000, 00 грн за травень місяць.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
момент прийняття рішення становить 33
290, 00 грн.

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Договори № 30/01-14 та № 139 за своєю
правовою природою є договорами про
надання послуг, до них застосовуються
положення глави 63 Цивільного кодексу
України.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

В силу ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ст.903 ЦК України). Наведена
правова норма кореспондується зі ст.530
ЦК України, згідно якої якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Наведені правові
норми кореспондуються зі статтею 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.174 ГК України
Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено,
що відсутність своєї вини доводить
особа, яка порушила зобов'язання.

Враховуючи наведене, судова колегія
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача оплати наданих позивачем
послуг в розмірі 33 290, 00 грн. з огляду на
те, що в матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не подано ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції доказів оплати послуг на
вказану суму.

На спростування доводів позивача,
викладених у відзиві на апеляційну
скаргу, колегія суддів зазначає, що
апеляційна скарга подана в строк,
передбачений ст. 93 ГПК України,
виходячи з наступного. Як вбачається з
матеріалів справи, повне рішення
складено 30.05.2014р., відтак, строк на
подання апеляційної скарги
закінчується 09.06.2014, однак, стаття 67
КЗпП передбачає, що якщо святковий або
неробочий день збігається з суботою
або неділею, вихідний день
переноситься на наступний після
святкового або неробочого. Відтак,
оскільки 8 червня 2014 року був День
Святої Трійці, 9 червня 2014 - вихідний
день. З відтиску поштового штемпеля на
конверті вбачається, що апеляційна
скарга була надіслана на адресу
місцевого господарського суду 10.06.2014,
тобто в строк передбачений на подання
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду.

Доводи ж скаржника, що судом не взято
уваги те, що сторонами не
застосовувались заходи досудового
врегулювання, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що використання
суб'єктами правовідносин досудового
врегулювання спорів є їхнім правом, а
не обов'язком. Щодо порушення судом
прав відповідача, передбачений ст. 22
ГПК України, слід зазначити, що
клопотань від відповідача про
відкладення розгляду справи матеріали
справи не містять, відтак, дані
посилання колегія вважає надуманими.

Також судова колегія не погоджується з
тим, що місцевий господарський суд не
взяв до уваги ч. 1 ст. 903 ЦК України,
оскільки суд правомірно зазначив, що
умовами договору передбачено, що
відповідач повинен розраховуватись за
послуги охорони щомісячно.

Щодо посилань скаржника на п. п. 9.2, 9.3
договорів, колегія суддів зазначає, що
відсутність бюджетних коштів не є
форс-мажорною ситуацією, а відтак, і
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому
законом порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтовували неправомірність та
безпідставність заявленого позову,
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що рішення Господарського суду
Івано-Франківської області відповідає
законодавству, матеріалам та дійсним
обставинам справи, а тому не вбачає
підстав його для зміни чи скасування.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 27.05.2014р.
у справі № 909/477/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу відділу освіти
Галицької районної державної
адміністрації - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 29.07.2014

.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Зварич О.В.