ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.14р. Справа № 904/3389/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області

до Криворізької міської ради
Дніпропетровської області, м. Кривий
Ріг Дніпропетровської області

про визнання недійсним в певній
частині договору оренди земельної
ділянки

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Іванова Н.А.,
довіреність № 7/26-1144 від 27.12.2013р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до Криворізької міської ради
Дніпропетровської області, в якій
просить: визнати недійсним договір
оренди земельної ділянки, укладений
Криворізькою міською радою із фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, який
зареєстрований у Державному реєстрі
земель 12 грудня 2008р. за № 11 в
частині:

- абзацу першого пункту 8 та пункту 14 в
редакції додаткової угоди про
продовження терміну дії договору
оренди земельної ділянки (державна
реєстрація від 12.12.2008р. № 11) та
внесення змін до нього від 05.12.2013р. №
2013524.

- коефіцієнту 2,5; коефіцієнту
диференціації 1,5, річного розміру
земельного податку у сумі 3 772,40 грн.,
річного розміру орендної плати у сумі 11
167,20 грн. розрахунку розміру орендної
плати за землю до додаткової угоди про
продовження терміну дії договору
оренди земельної ділянки (державна
реєстрація від 12.12.2008р. № 11) та
внесення змін до нього від 05.2013р. № 2013524.

Позовні вимоги мотивовані наступним.
11.11.2008р. між Криворізькою міською радою
(орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 було
укладено договір оренди земельної
ділянки. 05.12.2013р. сторонами договору
оренди відповідно до рішення міської
ради від 30.10.2013р, №2286 "Про поновлення
договору оренди земельних ділянок та
внесення змін" укладено додаткову
угоду №2013524 про продовження на 5 років
(тобто до 12.12.2018р.) терміну дії договору
оренди земельної ділянки та внесення
змін до нього. Однак абзац перший
пункту 8 та пункт 14 договору оренди
земельної ділянки в редакції
додаткової угоди від 05.12.2013р. № 3013524 не
відповідають вимогам ст. 21 Закону
України "Про оренду землі" та розділу
ХIII Податкового кодексу України, а тому
підлягають визнанню недійсними судом
відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України. Крім того, річний
розмір земельного податку та орендної
плати за землю розраховані
неправильно, оскільки безпідставно
застосовано в частині коефіцієнт 2.5., що
застосовується у містах обласного
значення, та коефіцієнт диференціації
1,5.

Ухвалою суду від 21.05.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
судове засідання на 11.06.2014р.

11.06.2014р. розгляд справи відкладено на
09.07.2014р.

Ухвалою від 09.07.2014р. задоволено спільне
клопотання позивача та відповідача про
продовження строків розгляду справи,
продовжено строк розгляду справи до
04.08.2014р. включно.

Ухвалою від 21.07.2014р. виправлено описку у
вступній частині ухвали суду від
11.06.2014р.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва з 09.07.2014р. до 01.08.2014р., з 01.08.2014р.
до 04.08.2014р.

09.07.2014р. відповідач подав відзив на
позовну заяву, просив відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на те, що позивачем
не наведено жодних підстав, за якими
положення відповідного договору
оренди земельної ділянки можуть бути
визнані недійсними. У відповідності до
норм чинного законодавства
Криворізькою міською радою було
прийняте рішення №2088 від 26.06.2013р., яким
були затверджені і введені в дію ставки
податку за земельні ділянки на
території міста, визначені відповідно
до вимог п.1 ст.275 Податкового кодексу
України як для міста обласного
значення та розміри коефіцієнтів
диференціації ставок земельного
податку. Це рішення оскаржувалось в
судах, проте було залишено чинним, як
таке, що відповідає вимогам
законодавства України, тому
застосуванні коефіцієнту
диференціації 2,5 є законним (а.с.44-46).

15.07.2014р. позивач подав до суду письмові
пояснення, вказавши, що виходячи з
положень Конституції України, а саме:
ст.133, п.16 ч.1 ст.92, спеціальний статус
районного міста Кривого Рогу, який
входить до складу Дніпропетровської
області, повинен визначатись виключно
Законами України.

У судове засідання заявився
представник відповідача.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
протоколом судового засідання від
01.08.2014р., в якому відображені відомості
про явку сторін.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2008р. між Криворізькою міською радою
(орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
було укладено договір оренди земельної
ділянки (далі-договір).

Орендодавець на підставі рішення
міської ради від 25.06.2008р. № 2611 надає, а
орендар приймає в строкове платне
користування земельну ділянку для
розміщення магазину, яка знаходиться
на АДРЕСА_1 (п. 1 договору).

В оренду передається земельна ділянка
площею 0,048 га (п. 2 договору).

Кадастровий номер земельної ділянки:
:03:186:0004 (п. 3 договору).

Договір укладено на 5 років. Після
закінчення строку Договору «Орендар»,
який належно виконував обов'язки
відповідно до умов договору, має за
інших рівних умовах переважне право
поновлення його на новий строк. У цьому
разі орендар повинен не пізніше ніж за
два місяці до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію. Поновлення договору здійснюється
на підставі ухваленого орендодавцем
відповідного рішення (п. 5 договору).

Річна орендна плата вноситься
орендарем виключно у грошовій формі
незалежно від результатів діяльності
орендаря у трикратному розмірі
земельного податку, що встановлюється
Законом України "Про плату за землю", на
підставі витягу з технічки
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки, виконаного
управлінням земельних ресурсів у місті
Кривому Розі Дніпропетровської
області, на рахунок Управління
держказначейства у м. Кривому Розі № 332
1 , у банку ГУДКУ у
Дніпропетровській області, МФО 805012 (п. 6
договору).

Орендна плата вноситься щомісячно
протягом 30-ти календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного місяця. За неповний
календарний місяць орендна плата
сплачується за дні фактичного
користування земельною ділянкою (абз.1
п.8 договору).

Обчислення розміру орендної плати
за земельну ділянку здійснюється з
урахуванням її цільового
призначення та коефіцієнтів
індексації, визначених
законодавством, за затвердженою
Кабінетом Міністрів формою, що
заповнюється під час укладання або
зміни умов Договору чи продовження
його дії (п. 11 договору).

Орендар самостійно обчислює суму
орендної плати щороку за станом на 1
січня і до 1 лютого поточного року подає
відповідному органу державної
податкової служби міста податкову
декларацію на поточний рік за формою,
встановленою центральним податковим
органом з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями (п. 14
договору).

Цей договір набирає чинності після
підписання сторонами та його державної
реєстрації (п. 45 договору).

Рішенням Криворізької міської ради від
30.10.2013р. № 2286 «Про поновлення договорів
оренди земельних ділянок та внесення
змін до раніше укладених договір
оренди» поновлено договір оренди
земельної ділянки від 11.11.2008р.,
укладений з Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар).

05.12.2013р. між Криворізькою міською радою
(орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
було укладено додаткову угоду про
продовження терміну дії договору
оренди земельної ділянки (державна
реєстрація від 12.12.2008 № 11) та
внесення змін до нього № 2013524
(далі-додаткова угода).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди
термін дії договору оренди земельної
ділянки продовжено до 12.12.2018р.

Пункт 8 змінено та викладено в новій
редакцій. Разом з тим формулювання
оспорюваного позивачем абз.1 п.8
залишилось незмінним, а саме: «Орендна
плата вноситься щомісячно протягом
30-ти календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
місяця. За неповний календарний місяць
орендна плата сплачується за дні
фактичного користування земельною
ділянкою».

Згідно з додатковою угодою у п.14
замість слів «до 1 лютого» вставили «до
20 лютого». Тобто, «орендар самостійно
обчислює суму орендної плати щороку за
станом на 1 січня і до 20 лютого
поточного року подає відповідному
органу державної податкової служби
міста податкову декларацію на поточний
рік за формою, встановленою
центральним податковим органом з
розбивкою річної суми рівними частками
за місяцями».

Відповідно до розрахунку розміру
орендної плати за землю до додаткової
угоди про продовження терміну дії
договору оренди земельної ділянки ФОП
ОСОБА_1 сторони погодили, що ставка
податку за 1 кв.м. становить 2,82 грн. ;
коефіцієнт, що застосовується у містах
обласного значення 2,5; коефіцієнт
диференціації відповідно до рішення
міської ради від 26.06.2013р. № 2088 дорівнює
1,5; річний розмір земельного податку
складає 5076,00 грн.; розмір орендної плати
встановлений у договорі трикратний
розмір земельного податку; річний
розмір орендної плати дорівнює 15 228,00
грн. (а.с. 25).

Позивач стверджує, що зміст абз.1 п.8 та
п.14 договору оренди з урахуванням
внесених до нього змін додатковою
угодою від 05.12.2013р. суперечить
положенням Закону України «Про оренду
землі», рішенню ХХХV сесії VI скликання
Криворізької міської ради від 26.06.2013р.
№ 2008 «Про ставки податку за земельні
ділянки на території міста Кривого
Рогу» та Податкового кодексу України,
що приводить до покладання на позивача
обов'язків податкового органу щодо
нарахування фізичній особі суми
орендної плати за користування
земельною ділянкою, та до збільшення
суми орендної плати за користування
земельною ділянкою. Тому зазначені
пункти договору підлягають, на думку
позивача, визнанню недійсними судом.
Крім того, позивач вважає, що річний
розмір земельного податку річний
розмір орендної плати визначені
неправильно, оскільки всупереч закону
безпідставно застосовано коефіцієнт
2,5, що застосовується у містах
обласного значення та коефіцієнт
диференціації 1,5. Стверджує, що з
01.01.2014р. дійсна річна сума земельного
податку за 480 кв.м. земельної ділянки,
переданої в строкове платне
користування ФОП ОСОБА_1, складає 1353,60
грн. (480 х 2,8 х 1,00 = 1353,60), і, відповідно,
річна сума орендної плати складає 4060,80
грн. (1353,60 х 3 = 4060,80).

Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права або інтересу, зокрема, шляхом
визнання правочину недійсним.
Відповідно до ч.2 ст. 20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання має право на захист
своїх прав і законних інтересів; права
і законні інтереси зазначених
суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215
Цивільного кодексу України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ч.1 ст. 215 Цивільного
кодексу України).

У наведеній статті визначаються
загальні правові засади визнання
правочину недійсним. Звичайно, що для
цього має існувати відповідна правова
підстава. Такою правовою підставою
Цивільний кодекс України визнає факт
недодержання однією стороною чи всіма
сторонами вимог, встановлених
частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України.

Недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини (ч.1 ст.217 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" згідно зі ст.217
Цивільного кодексу України правочин не
може бути визнаний недійсним у цілому,
якщо закону не відповідають лише його
окремі частини й обставини справи
свідчать про те, що він був би вчинений
і без включення недійсної частини. У
цьому разі відповідно до ст. 217
Цивільного кодексу України суд може
визнати недійсною частину правочину.

З договору оренди земельної ділянки та
Витягу з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку
вбачається, що земельна ділянка площею
0,048 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1, є
комунальною власністю та надана
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 для
розміщення магазину.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України
«Про оренду землі» розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Орендна плата за земельні ділянки
державної і комунальної власності -
обов'язковий платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою (далі у розділі XIII -
орендна плата) (п.14.1.136. Податкового
кодексу України).

Податковий період, порядок обчислення
орендної плати, строк сплати та порядок
її зарахування до бюджетів
застосовується відповідно до вимог
статей 285-287 цього розділу (п.288.7.
Податкового кодексу України).

Ставки податку за земельні ділянки (за
винятком сільськогосподарських угідь
та земель лісогосподарського
призначення) диференціюють та
затверджують відповідні сільські,
селищні, міські ради виходячи із ставок
податку, встановлених пунктом 275.1 цієї
статті, функціонального використання
та місцезнаходження земельної ділянки,
але не більше трикратного розміру цих
ставок податку, з урахуванням
коефіцієнтів, установлених пунктом 275.2
цієї статті. (п.275.3. Податкового кодексу
України).

Рішенням ХХХV сесії VI скликання
Криворізької міської ради від 26.06.2013р.
№ 2008 «Про ставки податку за земельні
ділянки на території міста Кривого
Рогу» затверджено розміри
коефіцієнтів диференціації ставки
земельного податку за користування
земельними ділянками певного
функціонального використання в межах
міста, зокрема для Довгінцевського
району 1,00 для усіх земельних ділянок на
території, за винятком указаних в
п.п.2-26.

Земельна ділянка, що була надана в
оренду позивачу, не відноситься до
земельних ділянок перелічених в п.п.2-26
вказаного рішення, однак відповідачем
застосовано коефіцієнт диференціаціі
1,50 замість 1,00.

П.15.1. Податкового кодексу України
унормовано, що платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому статтею 46 цього
Кодексу, з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями (п.286.2.
Податкового кодексу України).

Нарахування фізичним особам сум
податку проводиться контролюючими
органами, які видають платникові до 1
липня поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному статтею 58 цього
Кодексу (п.286.5. Податкового кодексу
України).

Разом з тим оскаржуваним пунктом
договору передбачено, що орендар
самостійно обчислює суму орендної
плати щороку за станом на 1 січня і до 20
лютого поточного року подає
відповідному органу державної
податкової служби міста податкову
декларацію на поточний рік за формою,
встановленою центральним податковим
органом з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями, при цьому
орендар є фізичною особою-підприємцем,
а не юридичною особою.

П.287.5. Податкового кодексу України
унормовано, що податок фізичними
особами сплачується протягом 60 днів з
дня вручення податкового
повідомлення-рішення. При цьому абз.1 п.8
договору передбачено, що орендна плата
вноситься щомісячно протягом 30-ти
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
місяця; за неповний календарний місяць
орендна плата сплачується за дні
фактичного користування земельною
ділянкою.

З урахуванням наведеного суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
позивача в частині визнання недійсним
абз. 1 п.8 та азб. 1 п.14 договору оренди
земельної ділянки від 11.11.2008р. (державна
реєстрація від 12.12.2008р. № 11) в
редакції додаткової угоди від 05.12.2013р.
№ 2013524, а також застосування
коефіцієнту диференціації 1,50.

Стосовно застосування коефіцієнту 2,5,
що застосовується у містах обласного
значення.

Позивач у письмових поясненнях вказав,
що виходячи з положень Конституції
України, а саме: ст.133, п.16 ч.1 ст.92,
спеціальний статус районного міста
Кривого Рогу, який входить до складу
Дніпропетровської області, повинен
визначатись виключно Законами України.

Відповідач подав постанову
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 20.02.2014р. по справі
№210/4946/13-а, якою в позові до
Криворізької міської ради про
скасування п.п1.1 рішенням Криворізької
міської ради від 26.06.2013р. № 2008 «Про
ставки податку за земельні ділянки на
території міста Кривого Рогу» в
частині слів «обласного значення»
відмовлено. Ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.062014р. по
справі №210/4946/13-а вищезазначену
постанову залишено без змін.

Ч.3 ст. 35 Господарського процесуального
кодексу України унормовано, що
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Отже, з урахування того у скасуванні
п.п1.1 рішення Криворізької міської ради
від 26.06.2013р. № 2008 «Про ставки податку за
земельні ділянки на території міста
Кривого Рогу», відповідно до якого
затверджено ставки податку за земельні
ділянки на території міста Кривого
Рогу як для міста обласного значення,
відмовлено постановою Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від
20.02.2014р. по справі №210/4946/13-а, суд не
вбачає підстав для визнання недійсним
положень договору оренди земельної
ділянки від 11.11.2008р. (державна
реєстрація від 12.12.2008р. № 11) в
редакції додаткової угоди від 05.12.2013р.
№ 2013524 в частині застосування
коефіцієнту 2,5 як для міста обласного
значення і відмовляє в цій частині
позовних вимог.

Стосовно позовних вимог про визнання
договору недійсним в частині річного
розміру земельного податку у сумі 3 772,40
грн., річного розміру орендної плати у
сумі 11 167,20 грн.

Позивачем подана позовна заява про
визнання недійсним договору, а не про
внесення змін до нього. Тому суд не
проводить відповідні перерахунки
річного розміру земельного податку та
річного розміру орендної плати. Разом з
тим вважає за необхідне визнати їх
недійсними в частині застосування
коефіцієнту диференціації 1,5.

Відповідно до п.4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування VІ Господарського
процесуального кодексу України» якщо
пропорції задоволення позовних вимог
точно визначити неможливо (зокрема, при
частковому задоволенні позову
немайнового характеру), то судові
витрати розподіляються між сторонами
порівну).

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу витрати по
сплаті судового збору покладаються на
сторін порівну, відповідно підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача витрати по сплаті судового
збору у розмірі 609,00грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсними абз. 1 п.8 та азб. 1 п.14
договору оренди земельної ділянки від
11.11.2008р. (державна реєстрація від
12.12.2008р. № 11) в редакції
додаткової угоди від 05.12.2013р. № 2013524.

Визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки від 11.11.2008р. (державна
реєстрація від 12.12.2008р. № 11) в
редакції додаткової угоди від 05.12.2013р.
№ 2013524 в частині застосування
коефіцієнту диференціації 1,50.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Криворізької міської ради
Дніпропетровської області (50101,
Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг,
пл.Радянська, б.1, ідентифікаційний код
33874388) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 609,00 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня
його оголошення, а у разі якщо в
судовому засідання було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
-з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 04.08.2014

Суддя І.В. Мілєва