м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Державного
підприємства "Львіввугілля"
до Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України"
Львівське обласне управління АТ
вимог на предмет спору,
на стороні позивача Державна
фінансова інспекція у Львівській
про стягнення 245 863,11 грн.
Суддя Бондаренко Г. П.
Представники сторін:
Від позивача Хробак Г. В. (дов. №
8/18 від 03.01.2014)
Від відповідача Романова Н.В. (дов.
Від третьої особи не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 22.07.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Державне підприємство "Львіввугілля"
(далі за текстом - позивач) звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовною заявою № 8.1/847 від 20.05.2014 до
Публічного акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України" в
особі філії - Львівське обласне
управління АТ "Ощадбанк" (далі за
текстом - відповідач) про стягнення 245
863, 11 грн. заборгованості за договором
оренди від 01.12.2009 та договором оренди
нежитлового приміщення від 01.09.2013
нарахованої на підставі акту № 05-21/01
від 02.04.2014 ревізії фінансово -
господарської діяльності Державного
підприємства «Львіввугілля» за період
з 01.04.2010 по 30.11.2013 складеного Державною
фінансовою інспекцією у Львівській
області.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 910/10031/14, розгляд справи
призначено на 01.07.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.07.2014 відповідно до ст. 27 ГПК
України було залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Державну
фінансову інспекцію у Львівській
області, розгляд справи відкладено на
22.07.2014.

11.07.2014 через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
третьою особою надано пояснення по
справі з додатками. В судове засідання
22.07.2014 представник третьої особи не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Представники сторін в судове засідання
з'явилися. Представником позивача було
надано усні пояснення по суті справи,
позовні вимоги підтримано в повному
обсязі. Представником відповідача було
надано пояснення по суті справи та
пояснення щодо поданого відзиву,
позовні вимоги не визнано.

Позовні вимоги мотивовані тим що,
згідно акту № 05-21/01 від 02.04.2014 ревізії
фінансово - господарської діяльності
Державного підприємства
«Львіввугілля» за період з 01.04.2010 по
30.11.2013 складеного Державною фінансовою
інспекцією у Львівській області
позивачем допущені порушення пов'язані
з не нарахуванням (не донарахуванням)
орендної плати (порушенням методики
розрахунку орендної плати за державне)
за здане в оренду відповідачу нерухоме
майно та допущено не відшкодування
втрат по утриманню такого майна, що
призвело до недоотримання фінансових
ресурсів (збитків) на загальну суму 245
863,11 грн. А також тим, що Державна
фінансова інспекція у Львівській
області вимагає від позивача усунути
недоліки і порушення за наслідками
ревізії шляхом стягнення
недоотриманих надходжень з орендарів
шляхом проведення претензійно -
позовної роботи.

Відповідач проти задоволення позову
заперечує, з тих підстав, що згідно
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» розмір
орендної плати може бути змінено лише
за погодженням сторін, зміни до
договорів оренди укладених між
сторонами стосовно розміру орендної
плати не вносились, договір оренди від
01.12.2009 на момент вирішення справи
припинений та виконаний відповідачем в
повному обсязі, договір оренди
нежитлового приміщення від 01.09.2013
виконується відповідачем належним
чином у відповідності до його умов, при
цьому у відповідності до ст. 797 ЦК
України плата за користування
земельною ділянкою входить в оренду
плату. Крім того, за твердженням
відповідача, позивачем не вказано в
позовній заяві які його права та
інтереси порушено при виконанні
договорів оренди, за якими банк
(відповідач) виконує свої обов'язки у
відповідності до умов таких договорів.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважних
представників позивача та відповідача
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги,
Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Державною фінансовою інспекцією у
Львівській області проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
«Львіввугілля» за період з 01.04.2010 по
30.11.2013. В результаті проведеної ревізії
складено Акт від 02.04.2014 № 05-21/01.

В ході проведеної ревізії встановлено,
що внаслідок порушення п. 3 Додатку 2
Методики розрахунку орендної плати за
державне майно та пропорції її
розподілу затвердженої Постановою КМУ
№786 від 04.10.1995 здійснювалась оплата за
користування майном ДП «Львіввугілля»
- позивача (площею 59, 4 кв. м.,
розташованим за адресою м. Сокаль, вул.
Б. Хмельницького, 26, яке орендувалося
відповідачем за договором оренди від
01.12.2009 та договором оренди нежитлового
приміщення від 01.09.2013) протягом періоду
з 01.04.2010 по 30.11.2013 за заниженою ставкою (у
розмірі 5% замість 30% та 40% у відповідні
періоди), через що недоотримано доходів
від оренди та завдано матеріальної
шкоди (збитків) на загальну суму 229 422,26
грн., в тому числі: ДП «Львіввугілля» -
57355.59 грн. без ПДВ (квітень-грудень 2010
року - 3 401,56 грн., 2011 рік - 15 943, 31 грн., 2012
рік - 20 207,42 грн., січень-листопад 2013 року
- 17 803, 30 грн.), державному бюджету
України - 133 829,71 грн. без ПДВ
(квітень-грудень 2010 року 7 936, 96 грн, 2011
рік - 137 201, 07 грн., 2012 рік - 47 150, 64 грн.,
січень-листопад 2013 року - 41 541,04 грн.

Листом від 08.05.2014 вих. № 05-15 м/3/75 «Про
усунення недоліків і порушень за
наслідками ревізії» Державна
фінансова інспекція у Львівській
області вимагала від позивача з метою
усунення виявленого порушення
стягнути недоотримані надходження в
тому числі, шляхом проведення
претензійно - позовної роботи з
орендарем.

Орендарем майна позивача - приміщення
площею 59, 4 кв. м., розташованого за
адресою м. Сокаль, вул. Б. Хмельницького,
26 з 01.12.2009 на момент розгляду справи був
та є відповідач на підставі договору
оренди від 01.12.2009 та договору оренди
нежитлового приміщення від 01.09.2013
відповідно.

Із матеріалів справи вбачається
направлення позивачем відповідачу
претензії на суму 256 064, 38 грн. з ПДВ від
28.03.2014 вих. 8/555, згідно якої позивач
просив відповідача погасити
заборгованість відповідача перед ним в
загальній сумі 256 064, 38 грн. з ПДВ.

У відповідь на вказану претензію
відповідач направив позивачу
відповідь від 22.04.2014 вих. № 25-03/2589, якою
повідомив позивача, що вважає
претензію безпідставною.

За умовами договору оренди від 01.12.2009
укладеного між позивачем та
відповідачем, позивач передав, а
відповідач прийняв в строкове платне
користування нежитлове приміщення
площею 59, 4 кв. м., розміщене за адресою:
м. Сокаль, вул. Б. Хмельницького, 26 на
першому поверсі, 3 - поверхової
нежитлової будівлі, що знаходиться на
балансі позивача з метою розміщення
ТВБВ № 7856/015 філії Червоноградського
відділення «Ощадбанк» для здійснення
платежів за житлово-комунальні
послуги.

Як вказано в п. 2.1. договору оренди від
01.12.2009 приміщення за вказаним договором
передавалось в орендне користування
строком на 2 роки і 11 місяців з 01.12.2009 по
01.11.2012 з дати підписання акту приймання
- передачі приміщення в орендне
користування.

Пунктом 4.1. договору оренди від 01.12.2009
між сторонами було погоджено, що
орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої Кабінетом Міністрів
України і становить 691 грн. 35 коп. з
урахуванням ПДВ та індексу інфляції на
місяць. Крім того, відповідач
зобов'язався п. 4.2. договору оренди від
01.12.2009 компенсувати витрати позивача
по оплаті спожитої електроенергії,
газопостачання, водопостачання,
теплопостачання та водовідведення на
підставі відповідного рахунку, що
надає позивач із зазначенням фактичних
щомісячних витрат за діючими
розцінками і тарифами, пропорційно
площі приміщення.

Сторонами було погоджено, що договір
оренди від 01.12.2009 діє до 01.11.2012, і що у
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, як були
передбачені договором (п.п.13.1., 13.3
договору оренди від 01.12.2009).

Пунктом 14.1. договору оренди від 01.12.2009
встановлено, що зміни до цього договору
можуть бути внесені за взаємною згодою,
що оформлюється додатковим договором.

В додатку № 2 до договору оренди від
01.12.2009 сторони здійснили розрахунок
річної орендної плати, згідно з
Методикою розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.10.1995 № 786 за орендною ставкою 5 %,
яка визначена для банків, на площі, що
використовується для прийому житлово -
комунальних платежів. Додаток № 2 до
договору оренди від 01.12.2009 підписаний
сторонами та містить відтиски печаток
сторін.

01.09.2013 між сторонами був підписаний
договір оренди нежитлового приміщення
предметом якого є оренда нежитлового
приміщення площею 59, 4 кв. м., розміщене
за адресою: м. Сокаль, вул. Б.
Хмельницького, 26 на першому поверсі, 3 -
поверхової нежитлової будівлі, що
знаходиться на балансі позивача з
метою розміщення ТВБВ № 7856/015 філії
Червоноградського відділення
«Ощадбанк» для здійснення платежів за
житлово-комунальні послуги.

Пунктом 2.1. договору оренди нежитлового
приміщення від 01.09.2013 сторони погодили
термін оренди з 01.09.2013 по 01.08.2016.

Пункти 4.1., 4.2 договору оренди
нежитлового приміщення від 01.09.2013
ідентичні відповідним пунктам
договору оренди від 01.12.2009, як і додаток
№ 2 до договору оренди нежитлового
приміщення від 01.09.2013 ідентичний
додатку № 2 до договору оренди від
01.12.2009.

Сплата відповідачем орендних платежів
у розмірах визначених договорами (за
ставкою 5 %), у відповідності до додатків
№ 2 до договорів, сторонами не
заперечується, відповідно спору щодо
зазначеного між сторонами не існує, з
огляду на що дана обставина судом не
досліджувалась.

Доказів із яких би вбачалось, що
позивачем ініціювалася зміна розміру
орендної плати визначеної договором
оренди від 01.12.2009 та/або договором
оренди нежитлового приміщення від
01.09.2013 в період з 01.04.2010 по 30.11.2013
матеріали справи не містять. При цьому,
і робота претензійно-позовна з цього
приводу, зокрема, щодо внесення змін до
договору щодо ставки (розміру) орендної
плати позивачем не проводилась.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

За приписами статті 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Зміна або розірвання договору
вчинюється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту (стаття 654
Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладання договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Згідно ст. 10 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
орендна плата з урахуванням індексації
є істотною умовою договору.

Статтею 19 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
визначено, що методика розрахунку
орендної плати та пропорції її
розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються для об'єктів, що
перебувають у державній власності,
Кабінетом Міністрів України. Методика
розрахунку орендної плати та пропорції
її розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються органами, уповноваженими
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим (для об'єктів, що належать
Автономній Республіці Крим), та
органами місцевого самоврядування (для
об'єктів, що перебувають у комунальній
власності) на тих самих методологічних
засадах, як і для об'єктів, що
перебувають у державній власності.

При цьому, ст. 21 зазначеного закону
визначено, що розмір орендної плати
може бути змінено за погодженням
сторін, а також розмір орендної плати
може бути змінено на вимогу однієї з
сторін, якщо з незалежних від них
обставин істотно змінився стан об'єкта
оренди, а також в інших випадках,
встановлених законодавчими актами
України.

Отже, нормами чинного законодавства
передбачено можливість зміни умов
договору за взаємною згодою сторін чи
за рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у випадках встановлених
договором або законом.

Як вбачається зі статті 627 Цивільного
кодексу України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно частин 4, 7 статті 179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначити зміст
договору на основі, зокрема, вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству, а п. 1 ч. 1
статті 632 Цивільного кодексу України,
передбачено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 188 Господарського
кодексу України сторона договору, яка
вважає за необхідне змінити або
розірвати договір, повинна надіслати
пропозиції про це другій стороні за і
договором. Статтею 629 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як встановлено судом розмір орендної
плати за договором оренди від 01.12.2009 та
договором оренди нежитлового
приміщення від 01.09.2013 визначений
сторонами за Методикою розрахунку
орендної плати за державне майно та
пропорції її розподілу, затвердженою
Кабінетом Міністрів України, за
ставкою 5 %.

При цьому зміни щодо розміру ставки у
передбаченому законодавством порядку
до договорів в період 01.04.2010 по 30.11.2013 не
вносились. Хоча позивач мав право
ініціювати внесення змін до договорів
укладених з відповідачем.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
відповідачем умови договору
виконувалися належним чином, що жодних
змін до договорів стосовно зміни
розміру орендної плати сторони не
вносили і не ініціювали в період з
01.04.2010 по 30.11.2013, що зміна ціни в договорі
після його виконання не допускається
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для стягнення з відповідача 245
863, 11 грн. заборгованості за договорами
оренди від 01.12.2009 та оренди нежитлового
приміщення від 01.09.2013.

Посилання позивача на акт № 05-21/01 від
02.04.2014 ревізії фінансово -
господарської діяльності Державного
підприємства «Львіввугілля» за період
з 01.04.2010 по 30.11.2013 складений Державною
фінансовою інспекцією у Львівській
області є безпідставними, оскільки в
даному випадку правовідносини щодо
оренди є між двома суб'єктами
господарювання. Згідно статті 42
Господарського кодексу України,
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.
Отже, укладаючи будь-які господарські
договори (в тому числі - оренди), позивач
діє на власний ризик.

Договорами оренди укладеними між
сторонами окреме зобов'язання по
відшкодуванню плати податку на землю
на відповідача покладене не було.

При цьому, статтею 797 ЦК України,
визначено, що плата, яка справляється з
наймача будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини),
складається з плати за користування
нею і плати за користування земельною
ділянкою.

Таким чином, плата за користування
земельною ділянкою входить в оренду
плату за договорами укладеними між
сторонами, і в рамках укладених між
сторонами договорів відсутні жодні
правові підстави для її окремого
нарахування відповідачу.

Крім того, суд зазначає наступне.

Стаття 10 Закону України «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
наділяє органи державного фінансового
контролю право, зокрема: пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; порушувати перед
відповідними державними органами
питання про визнання недійсними
договорів, укладених із порушенням
законодавства, у судовому порядку
стягувати у дохід держави кошти,
отримані підконтрольними установами
за незаконними договорами, без
установлених законом підстав та з
порушенням законодавства; накладати у
випадках, передбачених законодавчими
актами, на керівників та інших
службових осіб підконтрольних установ
адміністративні стягнення; при
виявленні збитків, завданих державі чи
підприємству, установі, організації, що
контролюється, визначати їх розмір у
встановленому законодавством порядку.

Матеріали справи доказів визнання
недійсними (частково недійсними)
договорів оренди від 01.12.2009 та оренди
нежитлового приміщення від 01.09.2013, в
зв'язку з невідповідністю їх нормам
Методики розрахунку орендної плати за
державне майно та пропорції її
розподілу, затвердженою Кабінетом
Міністрів України за № 786 від 04.10.1995,
доказів притягнення до
відповідальності посадових осіб
позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за нанесення
збитків державному підприємству,
доказів визначення третьою особою
розміру збитків, завданих державі в
порядку визначеному Кабінетом
міністрів матеріали справи не містять.

Стаття 22 ЦК України встановлює, що
особа, якій завдано збитки в результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки) та
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичних обставин, якби її
право не було порушено (упущена вигода).

Для застосування такої міри
цивільно-правової відповідальності, як
відшкодування збитків, необхідною є
наявність всіх чотирьох умов
відповідальності, а саме: протиправна
поведінка боржника, яка проявляється у
невиконанні або неналежному виконанні
ним зобов'язання; наявність збитків (в
тому числі їх розмір); причинний зв'язок
між протиправною поведінкою та
завданими збитками, що означає, що
збитки мають бути наслідком саме
даного порушення боржником
зобов'язання, а не якихось інших
обставин, зокрема дій самого кредитора
або третіх осіб; вина боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Матеріали справи належних та
допустимих доказів наявності
протиправної поведінки з боку
відповідача при укладанні/виконанні
договорів оренди від 01.12.2009 та оренди
нежитлового приміщення від 01.09.2013,
визначення розміру збитків нанесених
державі (державному підприємству) у
порядку встановленому чинним
законодавством, наявності причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача та завданими збитками не
містять.

Враховуючи все вище викладене,
господарський суд враховуючи
обставини справи та наявні в
матеріалах справи доказів, дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для стягнення з відповідача 245
863, 11 грн. як недоотриманої орендної
плати та/або як збитків. Отже, позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по оплаті судового збору покладаються
на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 29.07.14.

Суддя
Г.П. Бондаренко