м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом 1. Печерської районної в
місті Києві державної адміністрації
2. Комунального підприємства
Печерського району м. Києва "Дирекція з
управління нежитловим фондом
Печерського району міста Києва"
До 1. Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Добробут"
2. Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Кремінь"
Головуючий суддя Ващенко Т.М.
Судді Літвінова М.Є.
Представники сторін:
Від позивача-1: не з'явився
Від позивача-2: Богомаз А.К. представник
за довіреністю № 1 від 08.01.14.
Від відповідача-1: Тимчишен Ю.І.
представник за довіреністю № б/н від
Від відповідача-2: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передано позовні вимоги
Печерської районної в місті Києві
державної адміністрації (далі -
позивач-1), Комунального підприємства
Печерського району м. Києва "Дирекція з
управління нежитловим фондом
Печерського району міста Києва" (далі -
позивач-2) до Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Добробут"
(далі - відповідач-1), Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Кремінь" (далі - відповідач-2)
про виселення відповідачів з
приміщення площею 37,1 кв.м в будинку
АДРЕСА_1 та повернення приміщення
Печерській районній в місті Києві
державній адміністрації.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивачі вказують на те, що після
закінчення строку дії Договору №
620/602к/289 від 28.04.10. відповідачем-1 спірне
приміщення звільнене не було. Крім
того, позивачі посилаються на
користування відповідачем-2 спірним
приміщенням без правових підстав, що за
твердженням Печерської районної в
місті Києві державної адміністрації та
Комунального підприємства Печерського
району м. Києва "Дирекція з управління
нежитловим фондом Печерського району
міста Києва" є підставою для виселення
відповідачів та зобов'язання їх
повернути приміщення позивачу-1.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.09.13. порушено провадження у
розгляду на 15.10.13.
Ухвалами Господарського суду міста
Києва від 15.10.13., 12.11.13., 19.11.13., 17.12.13., 24.12.13.
розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК
України неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 21.01.14. суд дійшов
висновку про призначення
колегіального розгляду справи №
910/18130/13, про що прийняв відповідну
ухвалу.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 21.01.14. визначений
склад колегії суддів у справі № 910/18130/13:
головуючий суддя Ващенко Т.М., суддя
Трофименко Т.Ю., суддя Смирнова Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.01.14. вищевказаною колегією
суддів прийнято дану справу до свого
провадження та призначено її до
розгляду на 27.02.14.

За результатами судового засідання
27.02.14. на підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи було відкладено на
20.03.14., про що судом було прийнято
відповідну ухвалу.

18.03.14. від відповідача-2 через відділ
діловодства суду надійшов письмовий
відзив на позовну заяву, в якому він
проти позову заперечує з підстав,
викладених в відзиві та просить суд
розгляд справи проводити без участі
його повноважного представника.

В зв'язку з перебуванням судді Ващенко
Т.М. у відпустці, справу № 910/18130/13
ухвалою суду було призначено до
розгляду на 13.05.14.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.05.14. розгляд даної справи
було відкладено на 03.06.14.

30.05.14. представником позивача-2 через
відділ діловодства суду було подано
письмові пояснення по справі.

02.06.14. представником позивача-1 через
відділ діловодства суду було подано
письмові пояснення по справі.

Ухвалами Господарського суду міста
Києва від 03.06.14. та 11.06.14. розгляд справи
відкладався.

Розпорядженням від 17.07.14., в зв'язку з
перебуванням суддів Трофименко Т.Ю. та
Отрош І.М. у відпустці, справу № 910/18130/14
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючи суддя Ващенко Т.М.,
суддя Літвінова М.Є., суддя Смирнова Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.07.14. вказаною колегією
суддів прийнято дану справу до свого
провадження.

В судовому засіданні 17.07.14.
представником позивача-2 підтримано
подані позивачами 09.07.14. через відділ
діловодства суду уточнення до позовної
заяви.

Судом встановлено, що
матеріально-правова вимога викладена у
позові та підстави позову залишились
незмінними, а тому розгляд справи
здійснюється щодо вимог заявлених у
позові з урахуванням уточнень до
позовної заяви.

Представник позивача-1 в судове
засідання 17.07.14. не з'явився, проте, 17.07.14.
через відділ діловодства суду подав
клопотання про розгляд справи буз
участі повноважного представника
Печерської районної в місті Києві
державної адміністрації, в зв'язку з
його перебуванням у відпустці.

Представник відповідача-1 в судовому
засіданні 17.07.14. проти позову в усній
формі заперечував.

Представник відповідача-2 в судове
засідання 17.07.14. не з'явився, про дату,
час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/18130/13.

В судовому засіданні 14.07.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача-2 та
відповідача-1, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.10. між відповідачем-1 (далі -
Користувач) та Комунальним
підприємством "Дирекція з управління
та обслуговування житлового фонду
Печерської районної у місті Києві ради"
(далі - Дирекція) було укладено Договір
платного користування № 620/602К/289 (далі -
Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1)
позивач-2 на підставі розпорядження
Печерської районної в місті Києві
державної адміністрації № 649 від 19.05.98.
передає, а Користувач приймає у
тимчасове користування за плату
приміщення загальною площею 37,1 кв. м на
першому поверсі будинку по АДРЕСА_1
(далі - об'єкт користування).

Строк дії Договору сторонами погоджено
п. 6.1 з 28.04.10. по 28.04.11. Дія Договору
припиняється внаслідок закінчення
терміну, на який він був укладений, за
винятком, якщо Користувач продовжує
користуватись майном після закінчення
строку Договору, то за відсутності
заперечень Дирекції протягом одного
місяця, договір вважається поновленим
на строк, який був раніше встановлений
Договором.

Згідно Рішення Київської міської ради
від 02.12.10. за № 284/5096 "Про питання
комунальної власності територіальної
громади міста Києва" майно, яке раніше
належало до комунальної власності
Печерського району міста Києва, було
зараховано до комунальної власності
територіальної громади міста Києва.

Відповідно до розпорядження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 10.12.10. № 1112 «Про
питання організації управління
районами в місті Києві» затверджено
перелік підприємств, організацій та
установ, майно яких віднесено до сфери
управління Печерської районної в місті
Києві державної адміністрації. До
вказаного переліку включено також
будинок АДРЕСА_1.

Згідно Положення про оренду майна
територіальної громади міста Києва,
затвердженого рішенням Київради № 34/6250
від 22.09.11., Печерська районна в місті
Києві державна адміністрація виступає
орендодавцем по договорах оренди
майна, що передане їй в управління.

На підставі рішення Київської міської
ради від 27.10.11. № 405/6621 «Про деякі
питання

діяльності комунальних підприємств,
установ та організацій, що належать до
комунальної

власності територіальної громади
міста Києва та передаються до сфери
управління Печерської районної в місті
Києві державної адміністрації»,
Комунальне підприємство "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду Печерської районної у
м. Києві ради" змінило найменування на
Комунальне підприємство Печерського
району м. Києва «Дирекція з управління
нежитловим фондом Печерського району
м. Києва». Перейменоване підприємство є
правонаступником всіх прав та
обов'язків Комунального підприємства
"Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Печерської районної у м. Києві ради",
реорганізацію змін до установчих
документів проведено 18.01.13.

Спір у справі виник в зв'язку з
перебуванням відповідачів в
приміщенні площею 37,1 кв.м в будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивачів не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За своє правовою природою Договір є
договором оренди.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цих
Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного
кодексу України, договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Приписами ч. 2 ст. 291 Господарського
кодексу України визначено, що договір
оренди припиняється у разі закінчення
строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", договір оренди припиняється в
разі закінчення строку, на який його
було укладено.

Як відзначалось судом, строк дії
Договору сторонами погоджено п. 6.1 з
28.04.10. по 28.04.11. Дія Договору
припиняється внаслідок закінчення
терміну, на який він був укладений, за
винятком, якщо Користувач продовжує
користуватись майном після закінчення
строку Договору, то за відсутності
заперечень Дирекції протягом одного
місяця, договір вважається поновленим
на строк, який був раніше встановлений
Договором.

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" передбачено, що у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той же самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Вищевказана стаття також
кореспондується зі статтею 764 ЦК
України, в якій зазначено, що у разі,
якщо наймач продовжує користуватися
майном після закінчення строку дії
договору найму, то за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного
місяця, договір вважається поновленим
на строк, який був раніше встановлений
договором.

Таким чином, бажання наймача
продовжувати відносини найму
висловлюється конклюдентними діями -
шляхом продовження користування
майном після закінчення строку
договору найму. Що ж стосується
наймодавця, то підставою для
продовження відносин найму є його
мовчазна згода, яка виражається у
відсутності заперечень та вимог до
наймача повернути орендоване майно
протягом одного місяця після
закінчення строку дії договору найму.
Якщо протягом цього строку наймодавець
заявить про своє бажання припинити
відносини найму, наймач зобов'язаний
буде повернути йому майно у строки та в
порядку, передбаченому договором.

Статтею 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
встановлено місячний термін, протягом
якого орендодавець або орендар можуть
заявити про припинення або зміну умов
договору після закінчення його строку.

З даної статті вбачається, що строк
звернення з такою заявою не обмежений
місяцем саме після закінчення дії
договору, а заінтересована сторона
може подати заяву і до закінчення
строку дії договору оренди, оскільки
такі дії не суперечать вказаному
закону та узгоджується з іншими
нормативно-правовими актами (правова
позиція викладена в постанові ВГСУ від
27.01.09. у справі № 51/17).

При цьому, пункт 12 роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
25.05.00. № 02-5/237 "Про деякі питання
практики застосування Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", із змінами і доповненнями,
внесеними роз'ясненням президії Вищого
господарського суду України від 31.05.02.
№ 04-5/609, передбачає, що у разі
закінчення строку, на який було
укладено договір оренди, за
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору він
вважається продовженим на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Частиною другою
статті 17 Закону встановлено місячний
термін, протягом якого орендодавець
або орендар можуть заявити про
припинення або зміну умов договору
після закінчення його строку. Таку
заяву заінтересована сторона може
також подати і до закінчення строку дії
договору оренди.

Заявою-попередженням № 437 від 28.04.11.
(направлене Користувачу 19.05.11. та
отримано останнім 23.05.11.) позивач-2
звернувся до відповідача-1 з
повідомленням про те, що строк дії
Договору закінчився 28.04.11. та
запропонував в строк до 28.05.11. укласти
новий Договір на користування вказаним
приміщенням.

За необхідності надання правової
оцінки вказаному листу, судом
враховано наступне.

Ані Законам України "Про оренду
державного та комунального майна", ані
іншими нормативно-правовими актами не
встановлено форми та змісту заяви про
припинення договору оренди. Разом з тим
частина друга статті 17 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" передбачає вимогу щодо змісту
такої заяви, а саме, що така заява
повинна містити вимогу щодо припинення
договору після закінчення його строку.

Як встановлено судом,
заявою-попередженням № 437 від 28.04.11. (яка
не містить назви „заява про припинення
договору оренди" (що не суперечить
законодавству), позивач-2 зазначив, що
28.04.11. закінчився термін дії Договору та
запропонував відповідачу-1 укласти
новий Договір на користування вказаним
приміщенням. Проте, вказаний лист не
містить вимоги про припинення Договору
та звільнення орендованого приміщення,
а тому не може розглядатись як така
заява.

Таким чином, Договір автоматично
пролонгувався.

Крім того, судом встановлено, що в
грудні 2013 року - березні 2014 року
відповідачем-1 ще сплачувалась орендна
плата за користування спірним
приміщенням за Договором.

З огляду на все викладене вище в
сукупності суд дійшов висновку, що
вимоги про виселення Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Добробут" з приміщення площею
37,1 кв.м в будинку АДРЕСА_1 та повернення
приміщення Печерській районній в місті
Києві державній адміністрації, є
такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про виселення відповідача-2
з приміщення площею 37,1 кв.м в будинку
АДРЕСА_1, суд відзначає наступне.

Як на підставу для виселення
відповідача-2 позивачі посилаються на
акти перевірки використання
приміщення площею 37,1 кв.м в будинку
АДРЕСА_1 від 16.04.13., 27.08.13., 26.11.13., яким було
встановлено факт перебування
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Кремінь" у
вказаному приміщенні.

Акт перевірки - це службовий документ,
який підтверджує факт проведення
перевірки і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення (або
їх відсутність) вимог чинного
законодавства суб'єктами. В акті
перевірки приміщення повинні
зазначатись прізвища, імена та
по-батькові посадових осіб, їх посади.
Крім того, в акті перевірки
зазначаються прізвища, імена та
по-батькові, посади, місця проживання
осіб, у присутності яких проводиться
перевірка. Вказані записи здійснюються
з посиланням на документи, що їх
підтверджують. За згодою таких осіб до
акта перевірки можуть додаватись копії
цих документів.

Акти від 16.04.13. та 27.08.13. були складені
комісією від Комунального
підприємства Печерського району м.
Києва "Дирекція з управління
нежитловим фондом Печерського району
міста Києва" за відсутності осіб не
зацікавлених в результаті перевірки
які мають бути присутніми при
обстеженні приміщення.

До актів від 16.04.13., 27.08.13., 26.11.13. не додано
документів, які б підтверджували
повноваження комісії, наявність
правових підстав створення такої
комісії, та докази того, що саме
Комунальне підприємство Печерського
району м. Києва "Дирекція з управління
нежитловим фондом Печерського району
міста Києва" та представник відділу з
питань майна комунальної власності
Печерської районної в місті Києві
державної адміністрації є
уповноваженою на проведення таких
перевірок, зокрема, на об'єкті за
адресою АДРЕСА_1.

Інших доказів перебування
відповідача-2 у зазначеному спірному
нежитловому приміщенні суду
позивачами надано не було.

При цьому судом враховано, що за
твердженням відповідача-2, він
перебуває в іншому приміщенні
загальною площею 31,8 кв.м за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі Договору № б/н від
01.11.13. майнового-найму-оренди
приміщення, що укладений відповідачем-2
з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5.

Таким чином, підстави для задоволення
позовних вимог про виселення
відповідача-2 зі спірного приміщення
відсутні.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

З наведеного вбачається, що до
господарського суду вправі звернутися
кожна особа, яка вважає, що її право чи
охоронюваний законом інтерес порушено
чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення невизнання або
оспорювання.

Отже, необхідною умовою для звернення
до суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивачів у справі, в
даному випадку - Печерської районної в
місті Києві державної адміністрації та
Комунального підприємства Печерського
району м. Києва "Дирекція з управління
нежитловим фондом Печерського району
міста Києва".

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивачами належними засобами
доказування не доведено суду порушення
з боку відповідачів їх законних та
охоронюваних інтересів.

Враховуючи все викладене вище в
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

З огляду на викладене, на підставі ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивачів.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.07.14.

Головуючий суддя
Т.М.
Ващенко

Судді:
М.Є.
Літвінова

Ю.М.
Смирнова