РІШЕННЯ

"17" липня 2014 р.Справа № 921/307/13-г/4

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом Почаївського споживчого
товариства вул.Шевченка 19, м. Почаїв
Кременецького району, Тернопільської
області 47025

до відповідача - Почаївської міської
ради Кременецького району,
Тернопільської області вул.
Возз'єднання 16, м. Почаїв Кременецького
району, Тернопільської області 47025

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на строні
відповідача - Почаївський комбінат
комунальних підприємств вул. Шевченка
33, м.Почаїв Кременецького району,
Тернопільської області 47025

про визнання співвласником приміщення
на праві спільної часткової власності.

За участю представників:

позивача - Козак Н.В.;

відповідача - Павловський А.А, Дзюбина
А.І.;

третьої особи - не з'явився.

Суть справи:

У березні 2013 року Почаївське споживче
товариство звернулось в господарський
суд Тернопільської області з позовом
до відповідача - Почаївської міської
ради Кременецького району про визнання
співвласником приміщення на праві
спільної часткової власності в розмірі
74,70 % вбудованого нежитлового
приміщення за адресою вул.
Возз'єднання, 5 у м. Почаїв.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 28.03.2013р. до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
залучено - Почаївський комбінат
комунальних підприємств.

Вимоги, підтримані в засіданні
представником позивача, мотивовані
створенням нової речі під час оренди
нерухомого майна, внаслідок його
реконструкції та зроблених поліпшень.

У відзивах на позов №176 від 16.04.2013р. та
б/н від 18.04.2013р., відповідач проти
задоволення заявленої вимоги
заперечив посилаючись на її
безпідставність, з огляду на те, що
внаслідок проведеного ремонту не було
створено нової речі. А також заявою б/н
від 29.04.2013 року клопотав про
застосування терміну позовної
давності.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області (суддя Бурда
Н.М.) від 14.05.2013р., відмовлено у
задоволенні позову Почаївського
споживчого товариства до Почаївської
міської ради щодо визнання
співвласником на право спільної
часткової власності орендованого
вбудованого нежитлового приміщення -
"Супермаркет" у розмірі 74,70%,
розташованого за адресою: м. Почаїв,
вул. Возз'єднання,5.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 13.08.2013р.
рішення господарського суду
Тернопільської області від 14.05.2013р.
скасовано, прийнято нове рішення, яким
позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 27 листопада 2013 року
касаційну скаргу Почаївської міської
ради задоволено частково - попередньо
прийняті рішення скасовано, а справу
направлено для нового розгляду до суду
першої інстанції.

За розпорядженням голови
господарського суду Тернопільської
області від 13 грудня 2013 року, справу
№921/307/13-г/4 передано на розгляд судді
Шумському І.П.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 16 грудня 2013
року матеріали справи №921/307/13-г/4
прийнято до провадження суддею
Шумським І.П. для розгляду по суті.

Новий розгляд, призначений вперше на 09
січня 2014 року, неодноразово
відкладався.

Враховуючи вказівки суду касаційної
інстанції, викладені у постанові від
27.11.2013 року (які за змістом статті 111-12
ГПК України є обов'язковими до
виконання при новому розгляді справи),
ухвалою від 16 січня 2014 року було
призначено судову експертизу на
розгляд якої, з врахуванням пропозицій
сторін, поставлено ряд питань, зокрема
що стосуються визначення переліку та
кваліфікації підрядних робіт
виконаних позивачем, їх вартості, та до
яких експлуатаційних змін призвело
переобладнання орендованих приміщень.

Через не подання позивачем необхідних
документів, із повідомленням про
неможливість надання висновку №263/14-22
від 14 березня 2014 року, із експертної
установи 21 березня 2014 року на адресу
суду повернулись матеріали справи без
проведення експертного дослідження.

Для вирішення питань пов'язаних із не
виконанням судової експертизи та
поновленням провадження, у справі було
призначено розпорядче засідання.

Після ознайомлення з повідомленням про
неможливість надання висновку №263/14-22
від 14 березня 2014 року, позивач подав
письмові клопотання в яких наполягав
на проведенні експертизи за наявними
документами, а саме: робочого проекта
переобладнання існуючого гастроному
із кафе "Гостинка" під продмаг
"Супермаркет", акта обстеження об'ємів
виконаних робіт, складеного і
затвердженого уповноваженими
посадовими особами Почаївського СТ,
акта державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта, а також уточнив
перелік питань, які на його думку слід
з'ясувати за результатами експертного
дослідження.

В засіданні 02 червня 2014 року та
письмових поясненнях №22/06-16/551 вих. від
30 травня 2014 року, отриманих судом 19
червня 2014 року, експерт зазначив, що без
надання йому для дослідження
договірної, звітної документації на
виконання будівельних робіт, актів
виконаних робіт, перевірити виконанні
роботи по переобладнанню гастроному та
кафе "Гостинка" під продмаг
"Супермаркет" і визначити до яких
експлуатаційних змін привели виконані
будівельні роботи, а також їх вартість
не видається за можливе.

Згідно з поясненнями представника
позивача, така документація в
Почаївського споживчого товариства
відсутня (формуляр (протокол) судового
засідання від 02 червня 2014 року). Причин
відсутності первинних документів на
підтвердження виконання будівельних
робіт позивачем не зазначено.

В порядку ст. 41 ГПК України, для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

У пункті 5.4. "Інструкції про призначення
та проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень", затвердженої наказом
Мінюсту від 08.10.1998року за № 53/5,
зазначено, що для вирішення питань, у
т.ч.: про відповідність фактично
виконаних будівельних робіт проектній
документації та вимогам
нормативно-правових актів у галузі
будівництва; визначення переліку та
об'ємів фактично виконаних робіт з
будівництва (ремонту, реконструкції)
об'єктів; визначення вартості фактично
виконаних робіт з будівництва об'єктів;
визначення відповідності обсягів та
вартості фактично виконаних
будівельних робіт обсягам та вартості,
визначеним проектно-кошторисною або
звітною документацією - експерту
необхідно надати договірну
документацію (договори підряду та
додатки до них, додаткові угоди тощо), а
також проектно-кошторисну та звітну
документацію (форми КБ-2в, КБ-3,
відомості списання матеріалів, журнал
виконання робіт, акти огляду
прихованих робіт, акти випробувань
тощо) на виконання будівельних робіт.

Експерт може відмовитися від
проведення експертизи, якщо наданих
йому матеріалів недостатньо для
виконання покладених на нього
обов'язків, а витребувані додаткові
матеріали не надані (п.п.2.1,2.2,4.11
"Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень" затвердженої наказом
Мінюсту від 08.10.1998року за № 53/5).

Відповідно до чинної на час виникнення
спірних правовідносин постанови
Кабінету України № 1243 від 22.09.2004 року
"Про Порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів" акт
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта підтверджує
готовність до експлуатації об'єктів
нового будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту
будівель і споруд як
житлово-громадського, так і
виробничого призначення, інженерних
мереж та споруд, транспортних
магістралей, окремих черг пускових
комплексів, їх інженерно-технічного
оснащення відповідно до затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, нормативних вимог,
вихідних даних на проектування і
відповідно не є тим первинним
документом в розумінні вимог ст.ст.1,9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Тобто надані позивачем документи не
містить відомостей про здійснення
робіт та понесення витрат по
переобладнанню, реконструкції та
створенню нової речі за адресою вул.
Возз'єднання, 5 у м. Почаїв.

Не зафіксовано факти виконання
підрядних робіт, що поліпшують об'єкт
оренди позивачем та їх вартість і в
долученому робочому проекті,
виконаному СПКП "Тернопількооппроект".

З огляду на приписи перелічених норм,
беручи до уваги усні та письмові
пояснення експерта, не подання без
зазначення причин первинних
бухгалтерських документів, договірної,
проектно-кошторисної, звітної
документації на виконання будівельних
робіт, актів виконаних робіт,
необхідних для проведення експертного
дослідження, клопотання позивача про
проведення експертизи на підставі
наявних документів слід відхилити.

При цьому, суд також приймає до уваги
роз'яснення, викладені в абз. 4 п. 3.13
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від 26
грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно з якими, у
разі неподання учасником судового
процесу з неповажних причин або без
повідомлення причин матеріалів та
інших доказів, витребуваних
господарським судом, останній може
здійснити розгляд справи за наявними в
ній матеріалами та доказами або, з
огляду на обставини конкретної справи,
залишити позов без розгляду на
підставі пункту 5 частини першої статті
81 ГПК.

Подання необхідних та достатніх для
експертного дослідження матеріалів
здійснюється через господарський суд.

При цьому, після їх надіслання експерту
не виключається наслідок у вигляді
повернення матеріалів справи суду,
який призначив експертизу, або
повідомлення експертом суду про
неможливість надання висновку (п.п.1.13,
4.11 "Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень" затвердженої наказом
Мінюсту від 08.10.1998року за № 53/5, п.11
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 4 від 23
березня 2012 року "Про деякі питання
практики призначення судової
експертизи").

За змістом абз.1 п. 3.13 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", неподання або
несвоєчасне подання стороною у справі,
іншим учасником судового процесу
доказів з неповажних причин, а також
подання другого і наступних клопотань
(заяв) з одного й того самого питання,
яке вже вирішено господарським судом,
спрямовані на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

В засіданні 17 липня 2014 року суд ухвалив
поновити провадження та перейти до
розгляду справи по суті.

Учасникам процесу роз'яснено належні
їм права та обов'язки, передбачені
ст.ст. 20,22,27,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного
клопотання аудіозапис судового
засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, суд встановив наступне:

26 грудня 2003 року Почаївською міською
радою прийнято рішення №128 "Про розгляд
відношення правління Почаївського
споживчого товариства" п.п. 1,3 якого
вирішено передати Почаївському
споживчому товариству в оренду
терміном на 5 років з правом викупу
приміщення гастроному площею 294 кв. м.,
що знаходиться в м. Почаєві по вул.
Возз'єднання, 5.

На виконання рішення №128 від 26 грудня
2003 року між Почаївським комбінатом
комунальних підприємств (орендодавцем)
та Почаївським споживчим товариством
(орендарем) 01 лютого 2004 року укладено
договір оренди майна з правом викупу
приміщення за адресою: м. Почаїв, вул.
Возз'єднання, 5, загальною площею 358 кв.
м.

Приміщення за адресою: м. Почаїв, вул.
Возз'єднання, 5, загальною площею 358 кв.
м. було передано орендарю по акту
прийняття - передачі від 01 лютого
2004року.

У пункті 4.1.7 договору від 01.02.2004р.
сторони обумовили, що капітальний
ремонт майна проводиться орендарем з
дозволу орендодавця.

За зверненням позивача, Почаївська
міська рада прийняла рішення №128 від 31
серпня 2004 року, яким Почаївському
споживчому товариству надано дозвіл
виготовити проектно-кошторисну
документацію на капітальний ремонт
орендованого приміщення під магазин
"Гастроном" і кафе "Гостинка" з його
переобладнанням під магазин
"Супермаркет", а також приступити до
виконання будівельних робіт після
виготовлення проектно-кошторисної
документації на капітальний ремонт та
отримання дозволу в органах
архітектурно-будівельного контролю на
їх виконання.

В подальшому, рішенням Почаївської
міської ради від 22 вересня 2004 року за
№225 Почаївському споживчому
товариству дозволено долучити в склад
орендованого приміщення під магазин
"Гастроном" у м. Почаїв по вул.
Возз'єднання, 5 частину кладових та
коридору загальною площею 105,9 кв. м.

З метою виконання рішення №225 від 22
вересня 2004 року, між Почаївською
міською радою (власником майна) та
Почаївським споживчим товариством
(наймачем) укладено новий договір найму
(оренди) від 30 листопада 2004 року згідно
з умовами якого, по акту передання -
приймання частини будівлі від 30.11.2004р.
наймачу передано в строкове платне
користування строком на 5 років 25/100
частин 5-ти поверхового житлового
будинку з вбудованим нежитловим
приміщенням по вулиці Возз'єднання, 5 в
місті Почаїв Кременецького району
Тернопільської області, вартістю 72912
грн., загальною площею 399,9 кв. м. (частка
визначена витягом з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від
30.08.2004р.).

За змістом п.4.2.2 договору, наймач
(позивач) вправі покращувати предмет
оренди (включаючи реконструкцію)
виключно за письмовою згодою
наймодавця.

У разі виникнення у власника наміру
щодо продажу предмета оренди, згідно з
п.п.4.2.4, 4.3.5 договору, наймач має
переважне право на його придбання.

Як вбачається з представлених
документів, ремонт орендованого
приміщення здійснювався на підставі
робочого проекту переобладнання
існуючого гастроному із кафе "Гостинка"
під продмаг "Супермаркет" по вул.
Возз'єднання, 5 у м. Почаїв,
виготовленого спільним підприємством
комплексного проектування
"Тернопількооппроект".

Доказів погодження проектної та
кошторисної документації із
відповідними службами
архітектурно-будівельного контролю та
власником майна, позивачем не
зазначено.

- 27 лютого 2006 року переобладнаний об'єкт
оренди прийнято в експлуатацію, що
підтверджується Актом державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, затвердженим розпорядженням
голови РДА від 09 березня 2006 року за № 135
та зареєстрованим Кременецькою
інспекцією ДАБК від 10 березня 2006 року №
16.

Згідно з Актом державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта
магазин "Гастроном" та кафе "Гостинка",
переобладнано у магазин "Супермаркет"
(п.6 Акту), роботи проведенні у 2006 році.

Відповідно до даного акта,
інвестиційна вартість будівництва за
затвердженою проектною документацією
становить 383450,00 грн., вартість основних
фондів, які приймаються в експлуатацію
- 215320,00 грн., що підтверджується і
довідкою Почаївського споживчого
товариства №13 від 16 квітня 2013 року.

При цьому, загальна площа пред'явленого
до прийняття в експлуатацію об'єкта -
приміщення магазину зменшилась і
становила 371,5 кв.м.

Доказів виконання робіт та понесення
Почаївським СТ витрат на ремонт
орендованого приміщення, на
неодноразові вимоги суду та експерта
позивачем не представлено.

На час розгляду справи в суді
Почаївське СТ користується
орендованим приміщенням на підставі
договору найму від 30 листопада 2004 року,
термін дії якого, з врахуванням змін,
внесених договором від 18 травня 2012
року, закінчується 31 грудня 2014 року.

15 липня 2012 року Почаївське СТ
звернулось до органу місцевого
самоврядування з заявою №33 про викуп
частини 5-ти поверхового житлового
будинку з вбудованим нежитловим
приміщенням по вулиці Возз'єднання, 5 в
місті Почаїв.

Листом від 10 січня 2013 року Почаївська
міська рада повідомила голову
правління Почаївського СТ про
неможливість розгляду порушеного в
заяві питання, у зв'язку з прийняттям
сесією Почаївської міської ради
рішення №1129 від 10 січня 2013 року "Про
мораторій на продаж та приватизацію
майна комунальної власності".

За твердженням позивача, в результаті
поліпшення, зробленого орендарем за
згодою орендодавця, було створено нову
річ, власником якої в частині понесених
витрат на поліпшення стає Почаївське
СТ (ч.4 ст. 778 ЦК України).

Відмова Почаївської міської ради
передати частину нежитлового
приміщення по вул. Возз'єднання, 5 у м.
Почаїв, на думку позивача
перешкоджають реалізації Почаївським
СТ права користуватись та
розпоряджатись своїм майном, а тому
стали підставою для звернення до суду
із позовом про їх усунення.

У відзиві на позов та усних поясненнях
представника, відповідач проти позову
заперечив посилаючись на таке:

- правових підстав для припинення права
територіальної громади м. Почаїв на
майно комунальної власності позивачем
не зазначено;

- проведення реконструкції внаслідок
капремонту не свідчить про створення
нової речі;

- дозвіл на проведення реконструкції зі
створенням нової речі органом
місцевого самоврядування не надавався,
від-так, посилання позивача на
створення нової речі є самочинним
будівництвом, а тому право власності на
нього Почаївським СТ не набувається;

- набуття права власності із вказаних
позивачем підстав нормами чинного
законодавства не передбачено;

- норма про набуття орендарем права
власності на нову річ, створену в
результаті поліпшення орендованого
майна, була внесена до Закону 27 квітня
2007 року, тобто вже після складання акта
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта від 27 лютого 2006
року, і не має зворотної дії в часі.

Крім того, просив суд застосувати до
спірних правовідносин позовну
давність.

Оскільки, акт державної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта, яким позивач
підтверджує оформлення створення
нової речі складено 27 лютого 2006 року, а
з відповідним позовом заявник
звернувся лише у березні 2013 року.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи і заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову з
огляду на таке.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3
статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3,
33 ГПК України, кожна сторона повинна
довести належними і допустимими
доказами ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У відповідності до змісту ст.22 ГПК
України, право визначати підстави і
предмет позову належить виключно
позивачу.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу (п.3.12 пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18).

Однак, заявлена позивачем вимога, з
наведених ним підстав не підлягає
задоволенню.

Так, відповідно до ст. 331 ЦК України,
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 778 ЦК України надає наймачу
право поліпшити річ, яка є предметом
договору найму, лише за згодою
наймодавця.

Якщо в результаті поліпшення,
зробленого за згодою наймодавця,
створена нова річ, наймач стає її
співвласником. Частка наймача у праві
власності відповідає вартості його
витрат на поліпшення речі, якщо інше не
встановлено договором або законом (ч.4
ст. 778 ЦК України).

У постанові від 27 листопада 2013 року по
справі яка розглядається, Вищий
господарський суд України звертає
увагу на те, що ч. 4 ст. 778 ЦК України
встановлює можливість наймача стати
співвласником орендованого майна, лише
за наявності одночасно трьох умов :

1) якщо були здійснені поліпшення
орендованого майна,

2) ці поліпшення було здійснено за
згодою наймодавця,

3) в результаті поліпшення створена
нова річ, тобто річ, яка має істотно
інші ознаки у порівняні із попереднім
об'єктом найму.

Вищий господарський суд України також
вказує на необхідність розмежування
понять "капітальний ремонт об'єкту
оренди" та "поліпшення орендованого
майна". Оскільки згідно ч. 4 ст. 778 ЦК
України орендар може набути частку у
праві власності на об'єкт оренди лише у
випадку здійснення саме поліпшення
орендованого майна, тобто, здійснення
орендарем за час оренди заходів, які
спрямовані на вдосконалення та
покращання стану орендованого майна та
(або) його споживчих якостей. Таке право
у орендаря відсутнє, якщо останній
згідно ч. 2 ст. 776 ЦК України за
домовленістю сторін зобов'язаний
здійснити за власний рахунок
капітальний ремонт орендованого майна,
тобто, комплекс ремонтно-будівельних
робіт, який передбачає заміну,
відновлювання та модернізацію
конструкцій і обладнання будівель в
зв'язку з їх фізичною зношеністю та
руйнуванням, поліпшення
експлуатаційних показників, а також
покращання планування будівлі і
благоустрою території без зміни
будівельних габаритів об'єкта (лист
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 30
квітня 2003 року № 7/7-401 "Щодо віднесення
ремонтно-будівельних робіт до
капітального та поточного ремонтів").

При цьому, основна відмінність
капітального ремонту та поліпшення
орендованого майна полягає в тому, що
капітальний ремонт це комплекс
ремонтно-будівельних робіт, без
проведення якого приміщення неможливо
використовувати за призначенням. В
свою чергу, поліпшення орендованого
майна передбачає не просто здійснення
відновлення належного стану об'єкта (як
при ремонті), а наявність витрат у
зв'язку з модернізацією, модифікацією,
дообладнанням цього об'єкта, що
зумовлює збільшення майбутніх вигод,
які отримуються від використання
такого майна. Тобто, при ремонті
відбувається відновлення стану об'єкту
оренди, його корисливих властивостей, а
при поліпшенні - зміна майна.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 778 ЦК України
частка наймача у праві власності
відповідає вартості його витрат на
поліпшення речі, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Отже, частка наймача у праві власності
відповідає вартості його витрат саме
на поліпшення речі, а не будь-яких
витрат орендаря. Витрати останнього,
здійснені на ремонт об'єкту оренди, не
впливають на розмір частки, а тому
встановлення обставин здійснених
орендарем витрат саме на поліпшення
речі мають істотне значення для
правильного вирішення спору у справі.

З огляду на наведене, для повного
всебічного об'єктивного з'ясування
обставин справи, Вищий господарський
суд України рекомендував дослідити:

1) які підрядні роботи були проведені
позивачем,

2) чи може здійснений позивачем ремонт
приміщення бути кваліфікований як
"капітальний" або має характеристики
"поліпшень",

3) розмежування вартості витрат на
поліпшення речі та вартості витрат на
капітальний ремонт речі,

4) встановлення та зазначення ознак
створення нової речі.

Як зазначалось вище, згоду наймодавцем
було надано на проведення капітального
ремонту.

На проведення поліпшень, в результаті
яких мала бути створена нова річ орган
місцевого самоврядування не надавав.

З урахуванням вказівок суду касаційної
інстанції, місцевим судом були
сформульовані відповідні питання для
експертного дослідження.

Однак, договірної, бухгалтерської чи
звітної документації на виконання
будівельних робіт, актів виконаних
робіт (у т.ч. за формою КБ-2в) для
перевірки об'ємів виконаних робіт по
переобладнанню гастроному та кафе
"Гостинка" під продмаг "Супермаркет" і
визначення до яких експлуатаційних
змін призвели виконані будівельні
роботи, а також розміру понесених
витрат, на неодноразові вимоги суду та
експерта позивачем не представлено.

Зважаючи на передання в оренду
приміщення гастроному із кафе
загальною площею 399,9 кв.м. та
пред'явленого до прийняття в
експлуатацію об'єкта - приміщення
продовольчого магазину загальною
площею 371,5 кв.м., не доведено позивачем
належними та допустимими доказами і
факту створення ( на базі орендованого
майна) нової речі.

Щодо посилання позивача на ст. 23 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", згідно з якою, якщо
в результаті поліпшення, зробленого
орендарем за згодою орендодавця,
створена нова річ, орендар стає її
власником у частині необхідних витрат
на поліпшення, якщо інше не передбачено
договором оренди, то таку норму було
внесено до закону лише у 2007 році, тобто
вже після складення акта державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта від 27 лютого 2006 року.

Тому, враховуючи встановлений ст. 58
Конституції України принцип
незворотності дії закону в часі,
посилання позивача на норму, якої не
існувало станом на час виникнення
спірних правовідносин є безпідставним.

Слід зазначити, що помилковим є
твердження відповідача про
неможливість застосування до подібних
правовідносин положень ч. 4 ст. 778 ЦК
України з підстав відсутності у
договорі положень, які б передбачали
виникнення у наймача права власності
внаслідок реконструкції орендованого
майна, є помилковим, оскільки за своїм
юридичним змістом застереження "якщо
інше не встановлено договором або
законом", яке закріплене у другому
реченні ч. 4 ст. 778 ЦК України, передбачає
можливість встановлення законом або
договором іншого правила визначення
співвідношення часток у спільній
власності наймодавця та наймача на
об'єкт найму.

Існування, передбаченої ч.4 ст. 778 ЦК
України підстави для набуття права
власності на 74,70% вбудованого
нежитлового приміщення за адресою вул.
Возз'єднання, 5 у м. Почаїв, позивачем у
встановленому порядку не доведено.

За таких обставин, в задоволенні позову
Почаївського СТ з наведених у ньому
мотивів слід відмовити за
необґрунтованістю заявлених вимог.

Щодо застосування строків позовної
давності, то у відповідності до п.2.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від 29
травня 2013 року "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів", в порядку ст. 261 ЦК України,
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду.

У разі коли такі право чи інтерес не
порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості.

І лише якщо буде встановлено, що право
або охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Зважаючи на те, що в задоволенні вимог
відмовлено через їх необґрунтованість,
застосування строку позовної давності
(який Почаївським СТ пропущено без
поважних причин) не впливає на правову
оцінку обставин справи.

Відповідно до ст.ст.44,49 ГПК України,
судові витрати по справі позивачу не
відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1,2, 4-3, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони,
прокурор, треті особи та особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки мають право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення, через місцевий
господарський суд.

Дата підписання: 31 липня 2014 року.

Суддя
І.П. Шумський