ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 р.
Справа № 923/537/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Профі-Лайт", м.Херсон

до: Комунального підприємства
електричних мереж зовнішнього
освітлення "Херсонміськсвітло",
м.Херсон

про стягнення 155 383 грн. 81 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Корсун Р.А., дов. № 2 від
17.04.2014 р.;

від відповідача - Чичикало В.Г., дов. № 03
від 08.01.2014 р.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Профі-Лайт" (позивач)
звернулося до господарського суд
Херсонської області з позовною заявою
до КП електричних мереж зовнішнього
освітлення "Херсонміськсвітло"
(відповідач) про стягнення 155 383 грн. 81
коп. на підставі договору про закупівлю
товарів (робіт та послуг) за державні
кошти (кошти підприємства) № 3 від 15.02.2013
року.

06.05.2014 р. представник позивача до
судового засідання подав заяву про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій просить припинити провадження у
справі щодо стягнення 5573,98 грн.
основного боргу.

5 червня 2014 року в судове засідання
позивач надав заяву про зменшення
розміру позовних вимог, в якій просить
стягнути з відповідача 140974,35 грн.
основного боргу

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог.

Відповідач визнає позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, які
прибули в судове засідання, суд -

в с т а н о в и в:

15.02.2012 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір про
закупівлю товарів (робіт або послуг) за
державні кошти (кошти підприємства) №3
(далі - договір №3), відповідно до умов
якого Товариство з обмеженою
відповідальністю «Профі-Лайт»
(позивач) зобов'язалось поставити
товар, а відповідач - прийняти та
оплатити його.

За умовами п.4.1. договору №3 оплата за
товар здійснюється по факту надання
товару, при необхідності
відтермінування платежу до 10 місяців.

08.01.2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено Договір
поставки №1 (далі - договір №1), за
умовами якого позивач зобов'язався
поставити товар, а відповідач прийняти
та оплатити його.

Згідно п.5.2. договору №1 покупець
здійснює оплату за поставлений товар
по факту надання товару, при
необхідності відтермінування платежу
до 6-ти місяців.

Договори підписані сторонами без
зауважень, скріплені печаткою.
Протягом дії Договорів в них не
вносилися зміни та доповнення.

Із огляду на зазначені Договори суд
дійшов висновку, що за своєю правовою
природою вони є договорами поставки,
правовідносини, які витікають із них,
регулюються ст. 264-271 ГК України.

Вищевказані договори є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Законами України, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно
ст.174 ГК України, є господарський
договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
корить другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

За змістом ст.712 ЦК України та ст.265 ГК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, сімейним,
домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог законодавства, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до п.1 ст.530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач свої договірні зобов'язання
щодо поставки виконав в повному обсязі,
що підтверджено матеріалами справи.

Судом встановлено, що відповідач свої
грошові зобов'язання виконав частково,
заборгованість перед позивачем на день
розгляду справи за договором №3
складає 7938,80 грн., за договором №1 -
101807,67 грн., що підтверджено матеріалами
справи.

Таким чином, позовна вимога про
стягнення з відповідача основного
боргу за Договорами №1 та №3 заявлена
обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Матеріалами справи підтверджується, що
в листопаді та грудні 2012 року позивач
продав відповідачу товар без укладення
письмового договору за наступними
видатковими накладними:

№2911-19952 від 29.11.2012 р. на суму 6972,50 грн.;

№0712-20377/1 від 07.12.2012 р. на суму 4510,00 грн.;

№0712-20377 від 07.12.2012 р. на суму 1478,40 грн.;

№1412-20555 від 14.12.2012 р. на суму 6275,92 грн.;

№2612-20867 від 26.12.2012 р. на суму 11991,06 грн.

Згідно приписів ч.2 ст.530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що
8 квітня 2014 року відповідач отримав від
позивача претензію - вимогу про сплату
боргу, але борг не погасив.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача 31227,88 грн.
за договором, укладеним у спрощений
спосіб, є обґрунтованими, доведеними та
підлягають задоволенню.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. За приписами статті 43 ГПК
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для розгляду справи та ухвалення
законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Позивачу на підставі ст..49 ГПК України
відшкодовуються судові витрати за
рахунок відповідача, оскільки з його
вини спір доведено до врегулювання в
судовому процесі.

На підставі вищевикладених норм права
та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, -
суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Комунального підприємства
електромереж зовнішнього освітлення
«Херсонміськсвітло» (73000, м.Херсон,
вул.Фонтанна, 17, р/р 4144 в ПАТ
«Укрсоцбанк», МФО 300023, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Профі-Лайт» (73000,
м.Херсон, вул.І.Куліка, 131, кВ.89, р/р
4300 в АТ «Укрсіббанк» м.Херсон, МФО
351005, ) 140974,35 грн. боргу та
2819,49 грн. судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.06.2014 р.

Суддя
В.В.Литвинова