ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 р.
Справа № 923/531/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райз-Південь",
м.Херсон

до - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Херсон

про стягнення 9 332 грн. 12 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Єщенко О.В., представник
за доручення від 08.01.2014р.;

від відповідача - ОСОБА_3, представник
за дорученням від 07.04.2014р.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райз-Південь"
звернулося до господарського суду
Херсонської області з позовною заявою
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором № 10-01/09 від 10.09.2012 року про
надання транспортно-експедиторських
послуг по перевезенню вантажів
автомобільним транспортом, за
договором № 118-К від 01.07.2013 року
поставки паливно-мастильних
матеріалів у розмірі 9 332 грн. 12 коп.

Позивач 10 червня 2014 року надав суду
уточнену позовну заяву, в якій просить
стягнути з відповідача пеню в сумі 577,00
грн., інфляційні в сумі 161,00 грн. та 3%
річних в сумі 129,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, які
прибули в судове засідання, суд -

в с т а н о в и в:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Райз-Південь»
(позивач, замовник) та Приватним
підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
виконавець) було укладено Договір
№10-01/09 від 10.09.2012 року про надання
транспортно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом (далі - договір
перевезення).

Договір підписаний сторонами без
зауважень, скріплений печаткою.
Протягом дії Договору в нього не
вносилися зміни та доповнення.

Вищевказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Згідно ст.909 Цивільного кодексу України
за договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Матеріалами справи підтверджується та
не заперечується відповідачем, що
позивачем в рамках договору №10-01/09 від
10.09.2012 року було помилково сплачено
відповідачу 6944,07 грн.

Позивач надав суду уточнення до
позовної заяви, в якій стверджує, що
грошові кошти в сумі 6944,07 грн. 10 квітня
2014 року відповідач повернув на
розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до приписів ст.1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

У відповідності до ст.530 ЦК України якщо
строк виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений м моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що
вимогу про сплату боргу відповідач
отримав 17.02.2014 року, тому суд дійшов
висновку, що прострочення за даними
правовідносинами почало перебіг з
24.02.2014 р. по 10.04.2014 р. (день повернення
відповідачем зайво сплачених коштів).

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача за договором перевезення
452,00 грн. пені, 119,00 грн. інфляційних за
період з 01.11.2013 р. по 31.03.2014 р. та3% річних
за період з 24.02.2014 р. по 10.04.2014 р.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором, або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки (в тому числі штрафу,
пені); відшкодування збитків. При
цьому, відповідно до статті 547 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється в
письмовій формі. Частиною 2 статті 551 ЦК
України також визначено, що предметом
неустойки є грошова сума, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Тобто, при
укладенні договору сторонами в
письмовій формі узгоджується розмір
та порядок сплати неустойки (штрафу,
пені). Письмової угоди щодо сплати пені
в разі помилково сплачених коштів
сторони не укладали, тому відсутні
правові підстави для стягнення пені в
сумі 452,00 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тому, відповідач зобов'язаний сплатити
на користь позивача індекс інфляції за
весь час прострочення та три відсотки
річних з простроченої суми.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача інфляційні 119,00 грн. та
річні в сумі 90,00 грн. Також суд звертає
увагу, що інфляційні та 3% річних
нараховані позивачем невірно,
прострочення повинно рахуватися з
24.02.2014 р. по 10.04.2014 р.

Суд за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи «Ліга» (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного суду
України від 03.04.97р. №62-97р «Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ») здійснив розрахунок
інфляційних та річних; інфляційні
складають 152,78 грн., річні 26,26 грн.
Оскільки позивачем не заявлялось
клопотання про вихід за межі позовних
вимог, - стягненню з відповідача
підлягає сума інфляційних в розмірі
119,00 грн.. та 3% річних в сумі 26,26 грн.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Райз-Південь»
(позивач, постачальник) та Приватним
підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
покупець) було укладено договір
паливно-мастильних матеріалів (далі -
договір поставки).

Договір підписаний сторонами без
зауважень, скріплений печаткою.
Протягом дії Договору в нього не
вносилися зміни та доповнення.

Із огляду на зазначений Договір суд
дійшов висновку, що за своєю правовою
природою він є договором поставки,
правовідносини, які витікають із нього,
регулюються ст. 264-271 ГК України.

Вищевказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Законами України, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно
ст.174 ГК України, є господарський
договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
корить другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

За змістом ст.712 ЦК України та ст.265 ГК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, сімейним,
домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог законодавства, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до п.1 ст.530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач свої договірні зобов'язання
щодо поставки виконав в повному обсязі,
що підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до пункту 4.2. Договору
поставки розрахунки за товар
здійснюються покупцем на підставі
рахунка на оплату протягом 10
банківських днів з дня прийняття
товару. Прийняття товару здійснюється
на підставі накладних.

Судом встановлено, що відповідач свої
грошові зобов'язання за договором
поставки виконав несвоєчасно,
заборгованість в сумі 1927,20 грн. була
сплачена 10.04.2014 р.

Відповідно до п.6.3. договору у випадку
прострочення покупцем строків оплати
вартості товару, покупець
зобов'язується сплатити пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача 125,00 грн. пені.

Згідно частини 1 статті 230 ГК України
пеня й штраф є господарськими
штрафними санкціями, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Суд за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи «Ліга» (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного суду
України від 03.04.97р. №62-97р «Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ») перевірив розрахунок пені та
зазначає, що розмір пені за період з
15.08.2013 р. по 15.02.2014 р. складає 126,98 грн.
Позивач не заявляв клопотання про
вихід за межі позовних вимог, тому
задоволенню підлягає вимога про
стягнення з відповідача пені в сумі 125,00
грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тому, відповідач зобов'язаний сплатити
на користь позивача індекс інфляції за
весь час прострочення та три відсотки
річних з простроченої суми.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача 42,00 грн. інфляційних та
39,00 грн. річних.

Суд за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи «Ліга» (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного суду
України від 03.04.97р. №62-97р «Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ») здійснив розрахунок
інфляційних та річних за період з 15.08.2013
р. по 10.04.2014 р.; інфляційні складають 66,04
грн., 3% річних складає 37,86 грн. Оскільки
позивачем не заявлено про вихід за межі
позовних вимог, - стягненню з
відповідача підлягає сума інфляційних
в розмірі 42,00 грн.. та 3% річних в сумі
37,86 грн.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. За приписами статті 43 ГПК
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для розгляду справи та ухвалення
законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Позивачу на підставі ст..49 ГПК України
відшкодовуються судові витрати за
рахунок відповідача пропорційно
розміру задоволених позовних вимог з
урахуванням того, що сума основного
боргу була сплачена відповідачем 10.04.2014
р., а позивач звернувся до суду 14.04.2014 р.
(згідно відбитка печатки поштового
відділення на конверті). Суд звертає
увагу позивача, що в заяві про
уточнення позовних вимог він збільшив
позовні вимоги в частині стягнення
пені (в позовній заяві просив стягнути
з відповідача 125,61 грн. пені, в заяві про
уточнення - 577,00 грн., тобто збільшив
позовні вимоги на 451,39 грн. в частині
стягнення з відповідача пені), тому суд
дійшов висновку стягнути з позивача в
доход держбюджету 9,03 грн. судового
збору.

На підставі вищевикладених норм права
та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, -
суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_2 ВАТ «Фінанси
та кредит», МФО 326933, код ЄДРПОУ НОМЕР_1)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Райз-Південь» (73008,
мХерсон, вул..Бериславське шосе, 33, р/р
275 Банк ПАТ «Фінансова
ініціатива», МФО 380054, )
161,00 грн інфляційних, 64,12 грн. 3% річних,
125,00 грн. пені та судовий збір в сумі
68,50 грн.. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

3.Достягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Райз-Південь» (73008,
мХерсон, вул..Бериславське шосе, 33, р/р
275 Банк ПАТ «Фінансова
ініціатива», МФО 380054, ) в
доход державного бюджету (отримувач
УДКСУ у м. Херсоні, ,
рахунок 3002, банк ГУДКСУ у
Херсонській області, МФО 852010, код 03500045;
стягувач ДПІ у м. Херсоні) 9,03 грн.
судового збору.

4.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 16.06.2014 р.

Суддя
В.В.Литвинова