ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 р.
Справа № 923/1587/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Херсонського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Херсонської
області в інтересах держави

до відповідача-1: Привільської
сільської ради, с.Привілля Херсонської
області

до відповідача-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю "СП
"Українські рисові системи", смт.
Каланчак Херсонської області

про визнання недійсним договору
оренди, додаткової угоди до нього та
рішень сільської ради

за участю прокуратури: Малишенко О.В.,
посвідчення № 016544 від 23.04.2013 р.;

представників сторін:

від відповідача-1: Кушнеренко Т.В.,
представник за довіреністю від 04.12.2013
р.;

від відповідача -2: Ковальчук О.В.,
представник за довіреністю № 11 від
10.04.2013 р.

Херсонський прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері Херсонської області звернувся з
позовною заявою в інтересах держави
до Привільської сільської ради
(відповідач-1), до ТОВ "СП "Українські
рисові системи" (відповідач-2), яким
просить:

- визнати недійсним у майбутньому
договір оренди злітної смуги площею 40
000 м2 від 01.02.2013 р. та додаткову угоду від
05.06.2013 р. до договору оренди злітної
смуги, яка розташована в Херсонській
області, Каланчацькому районі,
с.Привілля;

- визнати недійсним рішення
Привільської сільської ради № 335 від
23.01.2013р. "Про затвердження договору
оренди короткострокового користування
злітною смугою", № 345 від 26.03.2013р. "Про
затвердження звіту про оцінку споруд
аеродрому", п.2 рішення № 389 від 14.06.2013 р.
"Про затвердження додаткових угод до
договорів оренди споруд аеродрому";

- зобов'язати ТОВ "СП "Українські рисові
системи" повернути 1/2 частину аеродрому
загальною площею 4 га у власність до
Привільської сільської ради.

Позовні вимоги обґрунтовані ст. ст. 203,
215, 236 ЦК України, ст. 207 ГК України з
посиланням на порушення вимог статті 10
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", оскільки, як
зазначає прокурор, при укладенні
договору не було здійснено оцінку
об'єкта оренди та його площу, а
затверджений в наступному рішенням
сільської ради звіт про оцінку споруд
аеродрому виконаний суб'єктом
оціночної діяльності МП
"Бізнес-експерт" складений з порушенням
вимог Закону. Як наслідок визнання
договору оренди недійсним, прокурор
просить зобов'язати відповідача-2
повернути відповідачу-1 орендоване
майно .

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог.

Відповідачі проти позову заперечують з
підстав, викладених у відзиві.

Відповідач-1 позовні вимоги не визнає
та зазначає, що прокурором не
визначено, який орган держави він
представляє, оскільки відповідно до
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" існує орган
уповноважений на регулювання даних
відносин, а тому прокурор не може
виступати як самостійний позивач по
справі, також прокурором не доведено,
чим порушуються інтереси держави,
оскільки законом розмежовано державну
і комунальну власність.

Відповідач-1 зазначає, що проведення
оцінки споруди аеродрому була
проведена суб'єктом оціночної
діяльності ОСОБА_4 31.01.2013 р. Даний звіт
було прорецензовано суб'єктом
оціночної діяльності ОСОБА_5. Вказані
оцінювачі у відповідності до чинного
законодавства отримали сертифікат
суб'єкта оціночної діяльності, а тому
при затвердженні звіту у Привільської
сільської ради не виникло питання про
недостовірність оцінки землі, а отже й
підстав для скасування рішення
Привільської сільської ради № 345 від
26.03.2013 р. не має. При цьому прокуратурою
не вжито заходів щодо притягнення
експерта до відповідальності.
Позивачем не було попереджено сторін
правочину щодо рецензій отриманої
прокуратурою. Прокуратурою не
поставлено під сумнів рецензію звіту,
яка була проведена 25.02.2013 р. експертом
ОСОБА_5 Тобто на даний момент існує дві
рецензії, які суперечать одна одній. В
рецензії, яка надана прокуратурою не
вказано в бік зменшення чи в бік
завищення зроблена оцінка від 31.01.2013 р.

Відповідач-2 позовні вимоги також не
визнає, обґрунтовуючи свої заперечення
тим, що прокурор при зверненні з
позовом не зазначив орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Відповідач-2 зазначає, що пунктом 1.
Загальні положення та підпунктами 1.1-1.5
Договору оренди від 01.02.2013 р. (з
урахуванням додаткової угоди № 1 від
05.06.2013 р.) де зазначені основні
характеристики орендуємого майна, а
також безпосередньо звітом про оцінку
орендуємого об'єкта виготовленого МП
"Бізнес-експерт".

Окрім того, стверджує що посилання
позивача на невідповідність звіту
виготовленого МП "Бізнес-експерт" про
оцінку орендуємого об'єкта вимогам
нормативно-правових актів в сфері
оцінки майна, є необґрунтованими,
оскільки у виготовленій рецензії
незалежного оцінювача ОСОБА_5, і
начальника відділу оціночної
діяльності РВ ФДМУ Херсонської області
Нікіфорової йдеться лише про недоліки
звіту та як загальний висновок, що звіт
може використовуватися з метою
визначеною у звіті.

Відповідач-2 вважає, що вимога
прокурора про зобов'язання
відповідача-2 повернути об'єкт оренди у
власність відповідача-1 є помилковою,
так як об'єкт оренди знаходиться у
власності останнього та був переданий
орендарю лише в строкове платне
користування відповідно до п.п. 1.1., 3.1.,
3.3. договору оренди від 01.02.2013 р., до того
ж відповідно до п. 3.4. цього договору
"Передача майна в оренду не тягне за
собою виникнення в орендаря права
власності на це майно. Власником майна
залишається територіальна громада с.
Привілля, а орендар користується ним на
правах оренди протягом строку оренди".

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників, які прибули
в судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

Рішенням Привільської сільської ради
№335 від 23.01.2013 року затверджено договір
оренди від 01.02.2013 р. (далі - договір)
короткострокового користування
злітною смугою, укладений між
Привільською сільською радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «СП «Українські
рисові системи», яка знаходиться на
земельній ділянці площею 4 га та
розташована за адресою: Херсонська
область, Каланчацький район,
с.Привілля.

Перевіркою встановлено, що 05.06.2013 року
між Привільською сільською радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «СП «Українські
рисові системи» укладено додаткову
угоду до договору, якою продовжено
строк договору на 2 роки 11 місяців та
визначено вартість об'єкта оренди
відповідно до звіту про оцінку споруд
аеродрому, який виготовлено 31.01.2013 р. МП
«Бізнес-Експерт» та затверджено
рішенням Привільської сільської ради
№345 від 26.03.2013 р.

Згідно приписів статті 10 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» істотними умовами
договору оренди є:

- об'єкт оренди (склад та вартість майна
з урахуванням її індексації);

- орендна плата з урахуванням її
індексації;

- страхування орендарем взятого ним в
оренду майна.

Матеріалами справи підтверджується, що
в звіті про оцінку споруд аеродрому
площа об'єкта складає 130610 м.кв. (льотне
поле 80000 кв.м., аеродром 25300 м.кв.,
злітно-посадочна смуга 18800 м.кв.,
рульові доріжки 6500 м.кв., місце стоянки
літака 10 м.кв.), але згідно з
вищевказаною додатковою угодою лише Ѕ
цієї площі передається в оренду.
Вказана неточність призводить до
порушення вимог ст.10 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна», оскільки у справі відсутні
конкретні дані про об'єкт оренди та
його площу.

Вказане підтверджується тим, що у
висновку про вартість об'єкта оцінки,
що є невід'ємною частиною звіту про
незалежну оцінку, не зазначено площі
споруд аеродрому, що підлягали оцінці.
Фігурують різні площі об'єктів оренди:
40000 м.кв. та 65305 м.кв. Як наслідок - об'єкт
оренди невизначений, орендну плату
встановити неможливо.

Згідно приписів ч.3 ст.24 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» орендоване майно страхується
орендарем на користь того учасника
договору оренди, який бере на себе
ризик випадкової загибелі чи
пошкодження об'єкта оренди.

Суд звертає увагу сторін, що в
порушення ст.10 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» в договорі відсутня така
істотна умова як страхування орендарем
взятого ним в оренду майна.

Пунктом 12.6 додаткової угоди №1 від
05.06.2013 р. до договору оренди від 01.02.2013 р.
зазначено, що об'єкт оренди страхуванню
не підлягає.

Відсутність істотної умови у вигляді
страхування орендованого майна
суперечить також Положенню «Про оренду
майна комунальної власності
територіальної громади Привілської
сільської ради Каланчацького району
Херсонської області», затвердженого
рішенням ХХХУ сесії сільської ради
шостого скликання 30.04.2013 р. №372 (далі -
Положення).

Відповідно до п.6.15. Положення однією з
істотних умов, яка повинна бути
врахована в договорі оренди є
страхування орендарем взятого ним в
оренду майна на весь період оренди.

У пунктах 7.2 та 11.3 типового договору
оренди (додаток 1 Положення) зазначено,
що орендар зобов'язаний протягом
одного місяця з моменту укладення
договору оренди за власний рахунок
застрахувати об'єкт оренди на суму не
менше ніж його вартість за звітом про
оцінку на термін дії даного договору
від усіх видів ризиків. Орендні
відносини в частині використання
об'єкту оренди припиняються у разі
непроведення страхування об'єкту
оренди протягом одного місяця з
моменту укладення договору оренди на
термін дії даного договору.

Матеріалами справи підтверджується, що
з метою правильності та законності
проведення оціночних робіт злітної
смуги оцінювачем, Херсонською
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері на адресу
Регіонального відділення Фонду
державного майна по Херсонській
області спрямовано матеріали для
проведення рецензії звіту. За
результатами розгляду рецензії
Регіональним відділенням Фонду
державного майна по Херсонській
області встановлено, що оцінка,
складена МП «Бізнес-Експерт» порушує
вимоги нормативно-правових актів з
оцінки майна.

Згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів
України від 10.08.1995 р. №629 «Про
затвердження Методики оцінки об'єктів
оренди, Порядку викупу орендарем
оборотних матеріальних засобів та
Порядку надання в кредит орендареві
коштів та цінних паперів» оцінка
об'єктів оренди проводиться з метою
визначення вартості таких об'єктів
згідно з положеннями (національними
стандартами) оцінки майна та цією
методикою з урахуванням положень
(стандартів) бухгалтерського обліку
для відображення її в договорі оренди
та використання під час розрахунку
орендної плати.

Умова договору щодо вартості об'єкта
оренди державного або комунального
майна повинна відповідати Методиці
оцінки об'єктів оренди, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.08.1995 №629.

Оцінювачем в звіті застосовано
витратний та дохідний підходи, але в
звіті зазначено, що дохідний підхід
використовується довідково, що порушує
вимоги п.36 Національного стандарту №1
«Загальні засади оцінки майна і
майнових прав», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.09.2003 р. №1440. Розрахунки у
витратному підході маються лише у
додатках, пояснення та підтвердження
застосованих коефіцієнтів відсутні.

Витратний підхід у вищезазначеному
звіті не містить розрахунку права
користування земельною ділянкою, що
порушує вимоги п.7 Національного
стандарту №2 «Оцінка нерухомого
майна», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 р.
№1442. Крім того, у дохідному підході
оцінювачем наведено декілька аналогів,
проте не вказано джерело їх отримання у
додатку до звіту та відсутні
підтвердження, що порушує вимоги п.54
Національного стандарту №1 «Загальні
засади оцінки майна і майнових прав»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 10.09.2003 р. №1440.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що конкурс щодо
визначення суб'єкта господарювання для
проведення оцінки орендованої злітної
смуги, яка знаходиться на земельній
ділянці площею 4 га, розташованої за
адресою: Херсонська область,
Каланчацький район, с.Привілля - не
проводився, чим порушено вимоги ч.2 ст.10
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні», згідно якої
органи місцевого самоврядування
виступають замовниками проведення
оцінки майна шляхом укладання
договорів з суб'єктами оціночної
діяльності - суб'єктами господарювання,
визначеними на конкурсних засадах у
порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства його моральним
засадам.

За ч.ч. 1 і 3 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, чинним законодавством визначено,
що договір може бути визнаний
недійсним лише з підстав, передбачених
законом.

Враховуючи викладене, зважаючи на те,
що відповідач-2 використовував об'єкт
оренди та сплачував орендну плату до
місцевого бюджету Привільської
сільської ради з моменту укладення
договору, зазначений договір оренди та
додаткову угоду до нього, суд дійшов
висновку визнати недійсними на
майбутнє.

Відповідно до ст. 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Пунктом 2.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 р. №11 визначено, що частиною
третьою статті 207 ГК України
передбачена і можливість припинення
господарського зобов'язання лише на
майбутнє. Отже, якщо зі змісту
господарського договору випливає, що
зобов'язання за цим договором може бути
припинено лише на майбутнє, оскільки
неможливо повернути усе одержане за
ним (наприклад, вже здійснене
користування за договором майнового
найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги,
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором припиняється
лише на майбутнє. При цьому слід
враховувати, що зобов'язання
припиняються на майбутнє не на
підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.
Якщо господарське зобов'язання
припиняється лише на майбутнє,
господарським судам слід виходити з
того, що у відповідних випадках і
неможливості повернення одержаного за
зобов'язанням у натурі правові
наслідки такої недійсності
визначаються відповідно до статті 216 ЦК
України та частини другої статті 208 ГК
України. Разом з тим якщо за правочином,
визнаним недійсним, права та обов'язки
передбачалися лише на майбутнє, то
наслідки у вигляді реституції
застосовані бути не можуть, але згідно
з частиною другою статті 236 ЦК України
можливість настання таких прав та
обов'язків у майбутньому припиняються.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що у
разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

За таких обставин, за правилами статей
216, 1212 Цивільного кодексу України,
об'єкт оренди підлягає звільненню та
поверненню власнику - Привільській
сільській раді.

Відповідно до позовної заяви
прокурором заявлені позовні вимоги в
інтересах держави про визнання
недійсними та скасування рішень
Привільської сільської ради № 335 від
23.01.2013 року, № 345 від 26.03.2013 року, п.2
рішення №389 від 14.06.2013 р.

За приписами Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" передача в оренду державного та
комунального майна здійснюється на
підставі рішення органу
-уповноваженого управляти відповідним
майном.

Спори щодо визнання недійсним
(оскарження, зміни) рішення
відповідного органу (орендодавця), на
підставі якого виникли орендні
відносини, як спори, що пов'язані з
визнанням права, здійсненням
повноважень власника щодо володіння,
користування, розпорядження майном,
які не мають ознаки публічно-правових
спорів, і є спорами про право приватне,
а відтак, підвідомчі господарським
судам.

Відповідно до п.2 Роз'яснення Президії
Вищого арбітражного Суду України від
26.01.2000 р. №02-5/35 (із змінами та
доповненнями) «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
та інших органів» підставами для
визнання недійсним акту державного чи
іншого органу є невідповідність його
вимогам чинного законодавства або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
прокурором не зазначено підстав для
визнання недійсними вищевказаних
рішень Привільської сільської ради, а
також не зазначено, які права та
охоронювані законом інтереси позивача
порушено, суд дійшов висновку
відмовити в задоволенні вимоги про
визнання недійсним та скасування
рішень Привільської сільської ради №
335 від 23.01.2013 року, № 345 від 26.03.2013 року,
п.2 рішення №389 від 14.06.2013 р.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до
положень ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст..43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для розгляду справи та ухвалення
законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Враховуючи приписи ст..49 ГПК України,
суд відносить судові витрати на
відповідачів в рівних частинах.

На підставі вищевикладених норм права,
керуючись ст..49, 82-85 ГПК України, - суд

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Визнати недійсними на майбутнє
договір оренди злітної смуги площею 40000
м.кв. від 01.02.2013 р. та додаткову угоду від
05.06.2013 р. до договору оренди злітної
смуги, яка розташована в Херсонській
області, Каланчацькому району,
с.Привілля.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «СП «Українські
рисові системи» повернути Ѕ частину
аеродрому загальною площею 4 га у
власність до Привільської сільської
ради.

4.В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

5.Стягнути солідарно судовий збір з
Привільської сільської ради (75811,
Херсонська область, Каланчацький
район, с.Привілля, пров. Шкільний) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СП «Українські
рисові системи» (75800, Херсонська
область, Каланчацький райно, смт
Каланчак, вулКаховська, 72) в доход
державного бюджету (отримувач УДКСУ у
м. Херсоні, , рахунок
3002, банк ГУДКСУ у Херсонській
області, МФО 852010, код 03500045; стягувач ДПІ
у м. Херсоні) по 6210,78 грн. з кожного.

Повне рішення складено 10.06.2014 р.

Суддя
В.В.Литвинова