м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/8677/14 16.07.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»

До 1. Фермерського
господарства «Царина»

2. Приватного
підприємства «Хімагромаркетинг 2000»

Про стягнення 23 670,34 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Бабич Є.В. - по дов.
№ б/н від 19.06.2014

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Хімагромаркетинг» про солідарне
стягнення з Фермерського господарства
«Царина» та Приватного підприємства
«Хімагромаркетинг 2000» 23 670,34 грн., з
яких: 9 190,00 грн. основного боргу, 779,51
грн. пені, 6 892,20 грн. штрафу та 6 808,63 грн.
відсотків річних внаслідок
неналежного виконання зобов'язань за
договором поставки № АП-05-0003 від 21.02.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 порушено провадження у
справі № 910/8677/14 та призначено справу до
розгляду на 03.06.2014.

Позивачем в судовому засіданні 03.06.2014
подано заяву про часткове припинення
провадження у справі в частині
стягнення суми основного боргу в
розмірі 9 190,00 грн., на підставі п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, посилаючись на те, що
відповідач-1 сплатив вказану суму
боргу.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/8677/14 від 03.06.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представників відповідачів та
частковим невиконанням сторонами
вимог ухвали про порушення провадження
у справі від 13.05.2014, розгляд справи був
відкладений на 26.06.2014.

Позивачем 26.06.2014 до відділу діловодства
суду подано клопотання про відкладення
розгляду справи, у зв'язку із
проведенням переговорів щодо мирного
врегулювання спору.

Позивачем 26.06.2014 до відділу діловодства
суду подано заяву про продовження
строку вирішення спору у справі №
910/8677/14 на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/8677/14 від 26.06.2014 продовжено
строк вирішення спору у справі № 910/8677/14
на 15 днів, та у зв'язку з неявкою в
судове засідання представників сторін
та частковим невиконанням сторонами
вимог ухвали про порушення провадження
у справі від 13.05.2014 та ухвали від 03.06.2014,
розгляд справи був відкладений на
15.07.2014.

Позивачем в судовому засіданні 15.07.2014
подано спільну заяву сторін від 11.07.2014
про затвердження мирової угоди від
11.07.2014 до якої додано мирову угоду від
11.07.2014.

Суд розглянувши подану заяву відзначає
наступне

Відповідно до ч. 3 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України мирова
угоди може стосуватись лише прав і
обов'язків сторін щодо предмету позову.

Предмет позову - це певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача.

У поданій мировій угоді від 11.07.2014
зазначено, що сторони дійшли згоди про
те, що відповідач-1 зобов'язується і
гарантує в строк до 21.07.2014 включно,
сплатити на користь позивача судові
витрати в розмірі 1 827,00 грн. та в разі
виконання відповідачем-1 даного
зобов'язання позивач відмовляється від
позовних вимог в частині стягнення з
відповідачів 779,51 грн. пені, 6 892,20 грн.
штрафу та 6 808,63 грн. відсотків річних.

Таким чином, подана мирова угода від
11.07.2014 є умовною та не містить
досягнення згоди щодо виконання
відповідачами зобов'язань.

Суд приходить до висновку, що подана на
затвердження суду мирова угода від
11.07.2014 суперечить діючому
законодавству України та не
приймається судом.

Крім цього, подана мирова угода від
11.07.2014 з боку відповідача-1 підписана
директором Фермерського господарства
«Царина» ОСОБА_2. та з боку відповідача-2
представником Приватного підприємства
«Хімагромаркетинг 2000» ОСОБА_3,
повноваження яких на вчинення
відповідних дій не підтверджені.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України керівники підприємств та
організацій, інші особи, повноваження
яких визначені законодавством або
установчими документами, подають
господарському суду документи, що
посвідчують їх посадове становище.

Доказів в підтвердження того, що ОСОБА_2
є директором Фермерського
господарства «Царина» (наказ, протокол,
тощо) не подано.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України представниками юридичних осіб
можуть бути також інші особи,
повноваження яких підтверджуються
довіреністю від імені підприємства,
організації.

Пунктом 2 статті 36 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що письмові докази
подаються в оригіналі або в належним
чином засвідченій копії.

Відповідно до п. 5.27 Національного
стандарту України ДСТУ 4163-2003
«Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації»(затверджена Наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
№ 55) відмітку про засвідчення копії
документа складають зі слів «згідно з
оригіналом», назви, посади, особистого
підпису особи, яка засвідчує копію, її
ініціали та прізвища, дати засвідчення
копії і проставляють нижче реквізиту
підпис.

Подана копія довіреності № 1 від 22.04.2014
видана Приватним підприємством
«Хімагромаркетинг 2000» на
представництво ОСОБА_3 не відповідає
зазначеним вище нормам та не є належним
доказом в розумінні ст. 36
Господарського процесуального кодексу
України.

Позивач в судовому засіданні 15.07.2014
позовні вимоги підтримав в частині
стягнення з відповідачів 779,51 грн. пені,
6 892,20 грн. штрафу та 6 808,63 грн. відсотків
річних.

В судовому засіданні 15.07.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 16.07.2014.

Позивачем 16.07.2014 до відділу діловодства
суду подано спільну заяву сторін від
11.07.2014 про затвердження мирової угоди
від 11.07.2014 до якої додано мирову угоду
від 11.07.2014.

Дана заява та зміст поданої мирової
угоди від 11.07.2014 є ідентичними тим, що
були подані позивачем в судовому
засіданні 15.07.2014, а тому не приймається
судом з наведених вище підстав.

З огляду на відмову в затвердженні
мирової угоди від 11.07.2014 відсутні
підстави для припинення провадження у
справі, а тому спір підлягає розгляду
по суті.

Позивач в судовому засіданні 16.07.2014
позовні вимоги підтримав.

Відповідач-1 в судове засідання 16.07.2014
не з'явився.

Відповідач-2 в судове засідання 16.07.2014
не з'явився.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представників відповідачів.

В судовому засіданні 16.07.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

21.02.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(продавець) та Фермерським
господарством «Царина» (покупець) було
укладено договір поставки № АП-05-0003
(далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупцеві, а покупець зобов'язується
прийняти й оплатити наступні засоби
захисту рослин, надалі іменовані -
товар:

1. Герсотил у кількості 6.500 кг., вартістю
2 803,52 грн.,

2. Оріон у кількості 13.000 кг., вартістю 11
637,34 грн.,

3. Пріорітет у кількості 400.000 л.,
вартістю 52084,00 грн.,

4. Норвел у кількості 1 280.000 л., вартістю
82 291,20 грн.,

5. Кратос у кількості 350.000 л., вартістю 21
647,50 грн.,

6. Цукрон Профі у кількості 55.000 л.,
вартістю 28 197,95 грн.,

7. Підмарин у кількості 50.000 л., вартістю 5
778,00 грн.,

8. Авангард у кількості 750.000 л., вартістю
67 140,00 грн.,

9. Фермер у кількості 230.000 л., вартістю 52
407,80 грн.,

10. Доктор Кроп у кількості 290.000 л.,
вартістю 21 239,60 грн.,

11. Фітолікар у кількості 70.000 л.,
вартістю 9 684,50 грн.,

12. Тебузан Ультра у кількості 10.000 л.,
вартістю 976,60 грн.,

13. Оперкот Акро у кількості 85.000 л.,
вартістю 19 368,10 грн.,

14. Фостран у кількості 250.000 л., вартістю
14 242,50 грн.,

15. Акселератор мікро у кількості 1 200.000
кг., вартістю 45 900,00 грн.,

16. Тіабен Т у кількості 10.000 л., вартістю 3
092,40 грн.

Згідно з п. 1.2. договору вартість товару
на момент укладення договору становить
438 491,01 грн.

Додатковим договором № АП-05-0003ДС1 від
22.04.2013 сторони дійшли згоди доповнити
договір наступним засобом захисту
рослин, що має бути поставлений
продавцем покупцю: Акселератор мікро у
кількості 1200 л., вартістю 45 948,00 грн.

Додатковим договором № АП-05-0003ДС2 від
06.07.2013 сторони дійшли згоди зменшити
кількість та не поставляти наступний
товар:

1. Авангард у кількості 750.000 л., вартістю
67 140,00 грн.,

2. Акселератор мікро у кількості 1 200.000
кг., вартістю 45 900,00 грн.,

3. Герсотил у кількості 6.500 кг., вартістю
2 803,52 грн.,

4. Доктор Кроп у кількості 290.000 л.,
вартістю 21 239,60 грн.,

5. Кратос у кількості 350.000 л., вартістю 21
647,50 грн.,

6. Норвел у кількості 1 280.000 л., вартістю
82 291,20 грн.,

7. Оперкот Акро у кількості 85.000 л.,
вартістю 19 368,10 грн.,

8. Оріон у кількості 13.000 кг., вартістю 11
637,34 грн.,

9. Підмарин у кількості 50.000 л., вартістю 5
778,00 грн.,

10. Пріорітет у кількості 400.000 л.,
вартістю 52084,00 грн.,

11. Тебузан Ультра у кількості 10.000 л.,
вартістю 976,60 грн.,

12. Тіабен Т у кількості 10.000 л., вартістю 3
092,40 грн.,

13. Фермер у кількості 230.000 л., вартістю 52
407,80 грн.,

14. Фітолікар у кількості 70.000 л.,
вартістю 9 684,50 грн.,

15. Фостран у кількості 250.000 л., вартістю
14 242,50 грн.,

16. Цукрон Профі у кількості 55.000 л.,
вартістю 28 197,95 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем-1 в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість поставленого товару,
в зв'язку з чим у виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 9 190,00 грн. та за неналежне
виконання зобов'язань позивачем
нараховані 779,51 грн. пені, 6 892,20 грн.
штрафу та 6 808,63 грн. відсотків річних.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з п. 7.1. договору договір набирає
чинності з моменту його підписання і
діє до 01.01.2015, а в частині розрахунків -
до повного виконання покупцем своїх
зобов'язань за цим договором.

За умовами додаткового договору №
АП-05-0003ДС1 від 22.04.2013 товар (акселератор
мікро у кількості 1200 л., вартістю 45 948,00
грн.) має бути поставлений до 23.04.2013.

З наявної в матеріалах справи
видаткової накладної № АП-05-0041 від
24.04.2013 позивач поставив, а відповідач-1
отримав товар (акселератор мікро у
кількості 1200 л.,) на суму 45 948,00 грн.

Додатковим договором № АП-05-0003ДС1 від
22.04.2013 визначено, що покупець
зобов'язаний сплатити оплату товару в
наступні строки:

- не пізніше 25.04.2013 в сумі 13 784,00 грн.,

- не пізніше 01.09.2013 в сумі 32 163,60 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що покупець
(відповідач-1) в порушення умов договору
не виконав свого обов'язку та плату за
поставлений товар повністю не вніс, в
результаті чого виникла
заборгованість, яка на момент
звернення з позовом до суду становила 9
190,00 грн.

Проте, позивачем подані докази в
підтвердження того, що після порушення
провадження у даній справі відповідач-1
здійснив перерахування позивачу
коштів за товар в сумі 9 190,00 грн. (копія
виписки з рахунку позивача за 29.05.2014).

Стаття 80 Господарського
процесуального кодексу України
містить вичерпний перелік підстав з
яких господарський суд припиняє
провадження у справі.

Припинення провадження у справі - це
форма завершення справи, яке зумовлене
передбаченими законом обставинами, які
повністю відкидають можливість
судочинства.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору, зокрема, в
тому випадку коли спір врегульовано
самими сторонами шляхом перерахування
боргу (передачі майна чи усунення
перешкод у користуванні ним) після
звернення кредитора з позовом за умови
подання доказів такого врегулювання.

Матеріали справи свідчать про
відсутність предмету спору в частині
позовних вимог про стягнення суми
основного боргу в розмірі 9 190,00 грн., що
у відповідності до п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, тягне за собою припинення
провадження у справі в цій частині.

В матеріалах справи наявний договір
поруки від 24.04.2013, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(кредитор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг
2000» (поручитель) (далі - договір поруки).

Згідно з ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Пунктом 1.1. договору поруки
передбачено, що у відповідності до
цього договору поручитель поручається
перед кредитором за виконання
обов'язків Фермерського господарства
«Царина» (боржник) за договорами,
передбаченими розділом 2 цього
договору (основний договір).

Згідно з п. 2.1. договору під основним
договором в цьому договорі розуміють
договір № АП-05-0003 від 24.04.2013 та
додаткові угоди до нього, укладений між
кредитором та боржником.

Відповідно до п. 1 ст. 554 Цивільного
кодексу України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Пунктом 1.2. договору визначено, що у
разі порушення боржником основного
договору та/або зобов'язання боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Згідно з ст. 553 Цивільного кодексу
України порукою може забезпечуватися
виконання зобов'язання частково або у
повному обсязі.

Згідно з п. 1.3. договору поруки
поручитель відповідає перед
кредитором за виконання зобов'язання
боржником в повному обсязі. Поручитель
відповідає в тому ж обсязі, що й
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, комісій, неустойки,
витрат кредитора тощо.

Отже відповідачі мають відповідати
перед позивачем як солідарні боржники
по виплаті суми боргу в розмірі 1 000,00
грн.

З огляду на те, що зобов'язання
відповідача-1 за договором забезпечено
порукою повністю, то відповідачі мають
відповідати перед позивачем за
невиконане зобов'язання як солідарні
боржники в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Оскільки, матеріали справи свідчать
про порушення відповідачем-1
зобов'язання щодо своєчасного внесення
плати за поставлений товар у повному
обсязі, відповідач-1 є таким, що
прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Одним із правових наслідків порушення
зобов'язання, згідно ст. 611 Цивільного
кодексу України є сплата боржником
неустойки.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що
покупець відповідає за несвоєчасну
оплату товару (розділ 2 договору) й
сплачує пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожний день
простроченого платежу. При розрахунку
пені застосовується ставка НБУ, що діє
в період нарахування пені.

Відповідно до п. 5.4. договору у випадку
прострочення виконання зобов'язань,
передбачених розділом 2 даного
договору (оплата), більше ніж на 30 днів
винна сторона додатково сплачує іншій
стороні за даним договором штраф у
розмірі 15 відсотків від ціни договору.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати
товару за договором.

Пунктом 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

Пунктом 5.3. договору сторони дійшли
згоди щодо зміни тривалості позовної
давності про стягнення неустойки
(штрафу, пені), передбаченої частиною п.
1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України. і
встановили, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, встановлених розділом 5
цього договору, припиняється через три
роки від дня, коли це зобов'язання
повинно було бути виконане.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті товару
відповідач-1 не виконав, вимоги
позивача про солідарне стягнення з
відповідачів 779,51 грн. пені є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Оскільки, прострочення оплати за товар
мало місце понад 30 днів, відповідачі
мають сплатити також штраф, який за
розрахунками позивача становить 6 892,20
грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Відповідно до п. 5.5. договору сторони
дійшли згоди щодо зміни розміру ставки,
передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, і встановлюють її в
розмірі 40% річних від несплаченої
загальної вартості товару протягом 90
календарних днів з дати, коли товар
повинен бути сплачений покупцем та 96%
річних від несплаченої ціни товару до
дня повної оплати з дати закінчення 90
календарних днів з дня закінчення
строків сплати.

Отже, з урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що пунктом 5.5.
договору сторони узгодили інший розмір
річних, сплата яких передбачена в
порядку 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про задоволення вимог
позивача щодо солідарного стягнення з
відповідачів річних (40% та 96 %) в
загальному розмірі 6 808,63 грн.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачі доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем не
надали.

Таким чином, позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Хімагромаркетинг» обґрунтовані та
підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягають стягненню з
відповідачів на користь позивача. При
розподілі судових витрат судом
враховано ту обставину, що
відповідачем-1 погашено суму основного
боргу після порушення провадження у
справі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49,
п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині
стягнення суми основного боргу в
розмірі 9 190,00 грн. припинити.

3. Стягнути солідарно з Фермерського
господарства «Царина» (19525, Черкаська
область, Городищенський район. с.
Товста, вул. Шевченка, 121, ) та Приватного підприємства
«Хімагромаркетинг 2000» (02160, м. Київ,
просп. Возз'єднання, 15, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(02160, м. Київ, просп. Возз'єднання, 15 ) 779 (сімсот сімдесят дев'ять)
грн. 51 коп. пені, 6 892 (шість тисяч
вісімсот дев'яносто дві) грн. 20 коп.
штрафу, 6 808 (шість тисяч вісімсот вісім)
грн. 63 коп. відсотків річних, 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 22.07.2014.

Суддя
В.В.Сівакова