ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р.Справа № 923/733/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.,

суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.

(Склад колегії суддів Одеського
апеляційного господарського суду
сформовано згідно із розпорядженням
голови суду №1457 від 07.07.2014р.)

при секретарі судового засідання:
Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача: Єгоров В.С. довіреність №
14-137 від 13.05.14р.

від відповідача: Зеленюк І.С.
довіреність № 2 від 08.01.14р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Цюрупинськ-Сервіс" Цюрупинської
міської ради

на рішення господарського суду
Херсонської області від 17.06.2014р.

по справі № 923/733/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства
"Цюрупинськ-Сервіс" Цюрупинської
міської ради

про стягнення 561341,32 грн.

В С Т А Н О В И
В :

27.05.2013р. Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі по тексту ПАТ
"НАК "Нафтогаз України") звернулося до
господарського суду Херсонської
області із позовом до Комунального
підприємства "Цюрупинськ-Сервіс"
Цюрупинської міської ради (далі по
тексту КП "Цюрупинськ-Сервіс"
Цюрупинської МР) про стягнення 561 341,32
грн., з яких 461 262,23 грн. - основний борг,
16391,72 грн. - інфляційні втрати, 34072,73 грн. -
пеня, 17326,28 грн. - 3% річних, 32288,36 грн. - 7%
штрафу.

06.06.2014 р. КП "Цюрупинськ-Сервіс"
Цюрупинської МР надало до суду відзив
на позовну заяву в якій просило
зменшити неустойку (штраф, пеню) до 1
грн.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 17.06.2014р. (суддя
Нікітенко С.В.) позов ПАТ НАК „Нафтогаз
України" задоволено в повному обсязі, з
КП "Цюрупинськ-Сервіс" Цюрупинської МР
на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
стягнуто суму основного боргу у
розмірі 461262,23 грн., суму інфляційних
витрат у розмірі 16391,72 грн., суму 7%
штрафу у розмірі 32288,36 грн., суму пені у
розмірі 34072,73 грн., суму 3% річних у
розмірі 17326,28 грн. та судовий збір у
розмірі 11226,83 грн.

Задовольняючи позов ПАТ НАК „Нафтогаз
України", суд 1 інстанції виходив з того,
що позивачем доведено наявність
основного боргу відповідача за
поставлений у листопаді-грудні 2012 р.
природний газ по договору
купівлі-продажу від 20.07.12 р. та
прострочення оплати вказаного боргу.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду, КП
"Цюрупинськ-Сервіс" Цюрупинської МР
через господарський суд Херсонської
області звернулося до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення в частині стягнення
з відповідача 34072,73 грн. пені та 32288,36
грн. штрафу та відмовити у задоволенні
позову в цій частині, решту рішення
суду 1 інстанції залишити без змін.

Скаржник зазначає на те, що оскаржуване
рішення суду прийнято з порушенням
норм матеріального права та неповним
з'ясуванням обставин, що мають істотне
значення для розгляду справи.

В обґрунтування апеляційної скарги КП
"Цюрупинськ-Сервіс" Цюрупинської МР
посилається на те, що відповідач є
комунальним підприємством, основним
видом діяльності якого є надання
населенню та юридичним особам послуг з
теплопостачання. Внаслідок
невідповідності фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджуються органами місцевого
самоврядування виникла різниця в
тарифах на теплову енергію, яка має
відшкодовуватись державою шляхом
перерахування субвенції, але яка не
була погашена. Станом на 04.06.2014р. обсяг
заборгованості держави з різниці в
тарифах перед відповідачем становить
1500902,90 грн. Окрім цього, у відповідача є
наявна дебіторська заборгованість
споживачів, розмір якої становить 4906000
грн., а отже він вважає, що його вина у
неналежному виконанні зобов'язання
відсутня, а розмір пені та штрафу -
зменшенню.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не
надав, але його представник в судовому
засіданні просив залишити її без
задоволення, оскаржене рішення суду 1
інстанції без змін, вважаючи його
обґрунтованим та таким, що відповідає
вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, вислухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши правильність юридичної
оцінки судом першої інстанції
встановлених фактичних обставин
справи і застосування норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія приходить до
наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України апеляційна інстанція не
зв'язана доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі, а
згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна належними і
допустимим доказами довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень.

Як встановлено господарським судом
першої інстанції та підтверджено в
ході апеляційного провадження, 20.07.2012
року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(продавець) та КП "Цюрупинськ-Сервіс"
Цюрупинської МР (покупець) був
укладений договір №18/7-12-БО
купівлі-продажу природного газу (далі
по тексту - договір).

Згідно з п.1.1. договору, ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" зобов'язується
передати у власність КП
"Цюрупинськ-Сервіс" Цюрупинської МР у
2012 році природний газ, ввезений на
митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а КП "Цюрупинськ-Сервіс" Цюрупинської
МР зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ, на умовах цього
договору.

Відповідно до п.1.2. договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, та іншими споживачами.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що
продавець передає покупцеві, з 01 серпня
2012 року по 31 грудня 2013 року, газ обсягом
до 260 тис. куб. м., у тому числі по місяцях
кварталів (тис. куб. м.).

Відповідно до п. 5.2. договору, ціна за 1000
куб. м. газу становить 3509,00 грн., без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів та транспортування, розподіл і
постачання, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки
до затвердженого тарифу на природний
газ - 2%;

- податок на додану вартість за
ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами - 305,60
грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з
ПДВ - 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу -
3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Згідно з п.6.1. договору, оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами, шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Розділом 7 договору, передбачено
відповідальність сторін.

На підставі пункту 7.1 договору, за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

З гідно п.7.2. договору, у разі
невиконання покупцем умов п.6.1. цього
договору, продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору,
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання п. 2.1. договору, позивач
протягом листопада - грудня 2012 року
поставив, а відповідач прийняв
природний газ в обсязі 14897,824 тис. куб. м.,
на загальну суму 829262,23 грн., що
підтверджуються актами приймання -
передачі природного газу:

- від 30.11.2012р. за листопад на суму
199578,24 грн.;

- від 31.12.2012р. за грудень на суму
629683,99 грн.

Однак, відповідач, в порушення умов
договору, не здійснив повну оплату за
природний газ, у зв'язку з чим, станом на
13.05.2014р. сума основного боргу
відповідача перед позивачем склала
461262,23 грн.

За таких обставин, станом на день
звернення позивача з позовом до суду,
сума заборгованості відповідача перед
позивачем за основним боргом становить
461262,23 грн.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України, договір є підставою
для виникнення цивільних прав і
обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання, відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання є
правовідношенням, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а
інша сторона має право вимагати
виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що
доказів погашення заявленої до
стягнення суми основного боргу у
розмірі 461262,23 грн., відповідачем суду не
надано.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що позовні вимоги в частині стягнення
суми основного боргу у розмірі 461262,23
грн. є доведеними і обґрунтованими, а
отже місцевий господарський суд цілком
правомірно стягнув 461262,23 грн. основного
боргу з відповідача на користь
позивача.

Крім основної суми боргу позивач
просив стягнути з відповідача суму
пені у розмірі 34072,73 грн. та суму 7%
штрафу у розмірі 32288,36 грн.

Відповідно до положень ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено що в разі, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 232 (ч.6) Господарського кодексу
України (436-4) встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (№ 543/96-ВР від 22.11.1996 р.)
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін (ст. 1
Закону). Розмір пені, передбачений
статтями 1 та 2 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу, та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який нараховується пеня
(Стаття 3 Закону, із змінами,
внесеними згідно із Законом N 2921-III (2921-14)
від 10.01.2002 ).

Як вбачається з поданим позивачем
розрахунком, розмір пені та 7% штрафу
становить 34072,73 грн. та 32288,36 грн.
відповідно.

Колегія суддів апеляційної інстанції
перевіривши наданий позивачем
розрахунок дійшла висновку про його
обґрунтованість.

З матеріалів справи вбачається, що
доказів погашення заявлених до
стягнення сум пені у розмірі 34072,73 грн.
та 7% штрафу у розмірі 32288,36 грн.,
відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
частині стягнення сум пені у розмірі
34072,73 грн. та 7% штрафу у розмірі 32288,36
грн., є доведеними.

Також, через несвоєчасне виконання
зобов'язань, позивачем нараховано
відповідачу 3% річних у розмірі 17326,28
грн. та інфляційні витрати у розмірі
16391,72 грн. відповідно до розрахунку, у
зв'язку з чим суд зазначає, що правові
наслідки порушення юридичними особами
своїх грошових зобов'язань
передбачені, приписами статей 534, 549-552,
611, 625 Цивільного кодексу України, а
також статтями 229-234 Господарського
кодексу України. З урахуванням
приписів частини другої статті 625 ЦК
України, правовими наслідками
порушення грошового зобов'язання,
тобто прострочення у виконанні
зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й серед іншого
інфляційні нарахування, що
обраховуються як добуток від суми
основного боргу на індекс інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу
не є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Інфляційні
нарахування входять до складу
грошового зобов'язання. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Індекс інфляції - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; відтак прострочення платежу
за період часу, менший за місяць, не
тягне за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення сум 3% річних у розмірі 17326,28
грн. та інфляційних витрат у розмірі
16391,72 грн., є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідача про
зменшення нарахованих сум пені та
штрафу до 1 грн., судова колегія
зазначає наступне.

Посилання відповідача на відсутність
його вини в несвоєчасних розрахунках,
через невідшкодування різниці в
тарифах на теплову енергію та у зв'язку
з цим, збитковістю підприємства, не є
підставою для звільнення його від
сплати пені та штрафу, як і підставою
зменшення штрафних санкцій до 1,00 грн.,
оскільки відповідач не позбавлений
права на звернення з відповідним
позовом про відшкодування йому різниці
в тарифах, у встановленому законом
порядку. До того ж умовами договору
також не передбачено звільнення його
від сплати пені та штрафу у випадку
невідшкодування різниці в тарифах на
теплову енергію через невідповідність
фактичної її вартості затвердженим
тарифам.

Відповідно до пункту 3.17.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування ГПК
України", вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання,
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідачем не надано суду належних
доказів в обґрунтування доводів щодо
зменшення пені та штрафу до 1,00 грн.,
оскільки зменшення штрафних санкцій
судом вирішується з урахуванням
матеріальних інтересів сторін, їх
фінансованого стану, ступеню вини
відповідача у виникненні спору,
наявності інфляційних процесів в
економіці держави та інших обставин
справи, які б свідчили про можливість
зменшення пені.

При цьому, слід також враховувати, що за
змістом частини першої статті 229 ГК
України та частини першої ст. 625 ЦК
України, за невиконання грошового
зобов'язання боржник відповідає, хоч би
його виконання стало неможливим не
тільки в результаті його винних дій чи
бездіяльності. Тобто боржник не
звільняється від відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
грошового зобов'язання за будь-яких
обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України
передбачає, що відсутність у боржника
необхідних коштів, а також
невідшкодування із бюджету різниці між
фактичними витратами та затвердженими
тарифами на теплову енергію не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Тому, є помилковим посилання
відповідача, як на підставу для
зменшення штрафних санкцій, на
заборгованість населення з оплати
послуг з теплопостачання, різницю у
тарифах та тяжкий фінансовий стан
відповідача, внаслідок чого його
доводи не можуть бути підставою
звільнення його від сплати пені та
штрафу.

З огляду на вищенаведене, апеляційна
скарга КП "Цюрупинськ-Сервіс"
Цюрупинської МР підлягає залишенню без
задоволення, а рішення господарського
суду Херсонської області від 17.06.14 р. -
без змін.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору за подачу
апеляційної скарги покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105
ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Цюрупинськ-Сервіс"
Цюрупинської міської ради залишити
без задоволення, рішення
господарського суду Херсонської
області від 17.06.14 р. - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови
складено 30.07.2014 р.

Головуючий суддя
Петров М.С.

Суддя
Разюк Г.П.

Суддя
Колоколов С.І.