КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. Справа№ 925/626/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

За участю представників сторін:

Від позивача - Халіна А.О. ( довір. №14-106
від 18.04.14);

Від відповідача - Кучеренко С.П. ( довір.
№12 від 16.10.13);

розглянувши апеляційні скарги
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" та Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз"

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 05.06.2014р.

у справі №925/626/14 (суддя Швидкий В.А.)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз"

про стягнення 12 909,93 грн..

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 05.06.2014р. у справі
№925/626/14 позов задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Черкасигаз" на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 5791,15 грн. пені, 5726,14
грн. 7 % штрафу та 1 629,92 грн. на
відшкодування сплаченого судового
збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд
скасувати рішення Господарського суду
Черкаської області від 05.06.2014р. в
частині відмови у стягненні 1 292,89 грн. 3%
річних та прийняти в цій частині нове
рішення, яким стягнути з ПАТ
«Черкасигаз» на користь ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 1 292,89 грн. 3 % річних, в
решті залишити оскаржуване рішення без
змін.

В апеляційній скарзі позивач зазначає
про те, що судом безпідставно прийнято
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення 1 292,89 грн.
3% річних,, оскільки ототожнення різних
правових понять пені і процентів за
користування чужими грошовими коштами
є помилковим.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
Київський апеляційний господарський
суд скасувати рішення Господарського
суду Черкаської області від 05.06.2014р. в
частині стягнення з відповідача 5726,14
грн. штрафу та прийняти в цій частині
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача 5726,14 грн.
штрафу.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає про те, що пеня та штраф є
різновидами неустойки, тобто одного
виду відповідальності - неустойка, яка
сплачується за порушення грошового
зобов'язання. Пунктом 7.2 договору
передбачена подвійна відповідальність
одного виду за одне й те саме порушення
зобов'язання.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін судова
колегія встановила.

25.04.2012р. сторонами укладено договір
№55-В на купівлю-продаж природного газу,
у відповідності до п.1.1 якого позивач,
як продавець зобов'язався передати у
власність відповідачу, як покупцю у 2012
році природний газ, а покупець
зобов'язався приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору газ
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації суб'єктам
господарювання, які виробляють теплову
енергію, у тому числі блочних
(модульних) котелень, установлених на
даху та прибудованих (в обсягах
природного газу, що використовується
для виробництва теплової енергії для
потреб бюджетних установ та
організацій та інших споживачів).

Продавець передає покупцеві у період з
1 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року газ
в обсязі до 340,000 тис. куб. м., у тому числі
по місяцях кварталів згідно
графіку.(п.2.1 договору).

Позивач поставив відповідачу за
квітень-липень 2012 року природній газ на
загальну суму 81801,97 грн. в обсязі 21,252
тис. куб. м., що підтверджується
підписаними сторонами актами
прийому-передачі.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати планових обсягів газу протягом
місяця поставки з урахуванням положень
п. 6.2. договору.

Згідно п.6.2. договору остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 20-го числа, наступного
за місяцем поставки газу.

Оскільки відповідач здійснював оплату
поставленого газу з порушенням строку,
визначеного п. 6.2. Договору, позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача 3% річних, пені, а також
штрафу.

Як вірно зазначає місцевий
господарський суд, загальні умови
виконання господарських зобов'язань
визначені ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК
України, згідно з якими суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
позивачем нараховано та заявлено до
стягнення 1292,89 грн. - 3 % річних.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу та три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судова колегія вважає помилковим
висновок місцевого господарського
суду про те, що нарахована на підставі
договору сума процентів у розмірі 1 292,89
грн. за користування чужими грошовими
коштами за кожен день прострочення
невиконаного зобов'язання за своєю
правою природою також є пенею у зв'язку
з чим є подвійним стягненням пені,
оскільки, як визначено п.п.4.1 п.4
Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України від 17
грудня 2013 року N14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Отже підлягає задоволенню позовна
вимога щодо стягнення з відповідача 1
292,89 грн. - 3% річних.

За змістом п. 1 ст. 199 ГК України та п. 1 ст.
548 ЦК України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно п. 7.2. договору у разі
невиконання покупцем умов п. п. 6.1., 6.2.
цього договору він зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Даний пункт 7.2. договору узгоджується з
приписами вищевказаних статей.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що пунктом 7.2 договору
передбачена подвійна відповідальність
одного виду за одне й те саме порушення
зобов'язання до уваги судовою колегією
не приймаються, оскільки відповідно до
п.2.1 Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України від 17
грудня 2013 року N14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» пеня, за
визначенням частини третьої статті 549
ЦК України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.
Застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі,
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Позивач просить стягнути з відповідача
за прострочення розрахунків з оплати
поставленого газу пеню в сумі 5890,90 грн.
Розрахунок пені позивачем зроблено
невірно щодо нарахування пені за
квітень 2012 року, а саме: встановлений
позивачем період з 21.05.2012 по 20.11.2012
включає 184 дні.

Відповідно до ч.6 ст. 232 України
нарахування повинно бути проведено за
182 дні, що у грошовому вигляді становить
4488,86 грн.

Розрахунки пені за травень -липень 2012
року позивачем проведено вірно, тому,
до стягнення з відповідача підлягає
пеня у сумі 5791,15 грн.

Позивач також просить стягнути з
відповідача за прострочення
розрахунків з оплати поставленого газу
5726,14 грн. штрафу. Розрахунок штрафу
позивачем проведено вірно.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга позивача
підлягає задоволенню, апеляційна
скарга відповідача не підлягає
задоволенню, а рішення Господарського
суду Черкаської області, відповідно,
підлягає зміні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається при задоволенні
позову на відповідача.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити.

2. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз" залишити без задоволення.

3.Рішення Господарського суду
Черкаської області від 05.06.2014р. у
справі №925/626/14 змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в
наступній редакції:

«Позов задовольнити повністю. Стягнути
з Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз" ( 18000, м. Черкаси, вул.
Громова, 142, код 03361402) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, код 20077720) - 1 292,89 3%
річних, 5791,15 грн. пені, 5726,14 грн. 7 % штрафу
та 1827 грн. на відшкодування сплаченого
судового збору»

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Черкасигаз" ( 18000, м.
Черкаси, вул. Громова, 142, код 03361402) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720)
913,50 грн. судового збору за розгляд
апеляційної скарги.

5.Видачу наказу на виконання даної
постанови доручити Господарському
суду Черкаської області.

6.Повернути до Господарського суду
Черкаської області матеріали справи
№925/626/14.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 28.07.2014р.

Головуючий суддя
С.А. Пашкіна

Судді
О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло