ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р.
Справа № 19/193

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя
Гетьман Р.А., суддя Кухар В.І.,

при секретарі Мальченко О.О.,

за участю представників:

прокурора - Хряк О.О., службове
посвідчення №013774 від 06.12.2012р.,

позивача - Дудченко В.В., довіреність
№2879 від 28.12.2013р.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача -
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз" (вх.№1738П/2 від 02.07.2014р.), на
ухвалу господарського суду
Полтавської області від 10.06.2014р. по
справі №19/193,

за заявою Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Лубнигаз",

про визнання наказу №19/193 від 29.09.2005р.
таким, що не підлягає виконанню,

за позовом Лубенського міжрайонного
прокурора Полтавської області, м.
Лубни, в інтересах держави в особі
Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз", філії Управління
магістральних газопроводів
"Київтрансгаз" в особі його
структурного підрозділу - Лубенського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів, м. Лубни,
Полтавська обл.,

до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз", м. Лубни, Полтавська обл.,

про стягнення коштів 1500556,22 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 10.06.2014р. у
справі №19/193 (суддя Бунякіна Г.І.) у
задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз" про визнання таким, що не
підлягає виконанню в сумі 1236737,42 грн.
наказу господарського суду
Полтавської області, виданого на
виконання рішення від 01.09.2005р. по справі
№19/193 - відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись із
вказаною ухвалою суду першої
інстанції, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить:

- скасувати ухвалу господарського суду
Полтавської області від 10.06.2014р. та
прийняти нове рішення про задоволення
заяви Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Лубнигаз" про визнання
наказу №19/193 від 29.09.2005р. таким, що не
підлягає виконанню частково у сумі
1236737,42грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що
оскаржувана ухвала місцевого
господарського суду прийнята при
неправильному застосуванні норм
чинного законодавства України та при
неповному з'ясуванні обставин справи.

Апелянт вказує, що судом першої
інстанції не надано належної правової
оцінки тому, що відповідач за період з
13.07.2005р. по 15.02.2006р. фактично сплатив
позивачу суму коштів у розмірі 1435353,96
грн., з яких 1353269,62 грн. кредитор повинен
був зарахувати у порядку черговості як
погашення боргу за наказом №19/193 від
29.09.2005р., а решта - в рахунок оплати
послуг (погашення заборгованості) за
постачання природного газу за період
після 13 липня 2005р.

Таким чином, як вказує апелянт, наразі
заборгованість ПАТ "Лубнигаз" за
наказом №19/193 від 29.09.2005р. погашена
повністю. При цьому, частина погашеної
заборгованості у розмірі 1236737,42 грн.
сплачена ПАТ "Лубнигаз" у добровільному
порядку, а інша частина боргу у розмірі
116532,20 грн. стягнута Відділом державної
виконавчої служби Лубенського
міськрайонного управління юстиції під
час здійснення виконавчого
провадження за наказом №19/193 від
29.09.2005р.

Також, апелянт не погоджується із
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності доказів добровільного
виконання рішення суду. Апелянт вказує,
що в якості доказів ним надані належним
чином завірені платіжні доручення на 148
аркушах про перерахування коштів, а
також довідка ПАТ "Банк Національний
Кредит" №19/33-09 від 20.03.2014р. про
здійснення ПАТ "Лубнигаз"
перерахування коштів на рахунки
Лубенського ЛВУМГ у період з 13.07.2005р. по
15.02.2006р. у розмірі 1318821,76 грн. із
призначенням платежу: "Розподіл коштів
згідно довідки про нормативи розподілу
коштів. Договір №НА/2005-Т-880 від 28.12.2004р.
за 2005р.". Крім того, апелянт зауважує, що
вказання призначення платежу саме
таким чином зроблено на виконання
вимог Постанови Кабінету міністрів
України та Національного Банку України
№1785 від 13.11.1998р. "Про вдосконалення
розрахунків за спожитий природний газ".

На думку апелянта, така обставина, як не
зазначення у призначенні платежу
періоду, за який гасилась
заборгованість, чи відсутність
посилання на рішення суду, не є тими
підставами вважати, що дані платіжні
документи про перерахунок коштів у
відповідній сумі на рахунки кредитора
не є належним підтвердженням погашення
боржником заборгованості з виконання
рішення суду.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 07.07.2014р.
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження.

Позивач надав заперечення на
апеляційну скаргу (вх.№5836 від 22.07.2014р.),
в яких просить суд припинити
апеляційне провадження на підставі
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з укладенням між сторонами
мирової угоди та її затвердженням
судом першої інстанції ухвалою від
10.07.2014р.

Апелянт (відповідач у справі) свого
представника у судове засідання
22.07.2014р. не направив, про причини неявки
суд не сповістив, про час та місце
розгляду справи належним чином був
повідомлений, про що свідчить наявне в
матеріалах справи повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Зважаючи на належне повідомлення
відповідача про час та місце засідання
суду, а також, зважаючи на стислі строки
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
суду, у відповідності до приписів
статті 102 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в даному судовому
засіданні за відсутності представника
апелянта.

У судовому засіданні Харківського
апеляційного господарського суду
22.07.2014р. представник позивача виклав
свою позицію по справі та зазначив, що
апеляційну скаргу апелянта вважає
необґрунтованою, просив суд залишити
її без задоволення, а оскаржувану
ухвалу господарського суду - без змін.
Прокурор зазначив, що підтримує
позицію позивача у справі, оскаржувану
ухвалу суду першої інстанції вважає
правомірною.

Дослідивши матеріали справи, викладені
в апеляційній скарзі та відзиві на неї
доводи учасників процесу, заслухавши
пояснення прокурора та представника
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм чинного
законодавства, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Господарським судом Полтавської
області від 01.09.2005р. по даній справі
прийнято рішення, яким позов
задоволено частково, а саме стягнуто з
ВАТ "Лубнигаз" на користь Лубенського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів - 1353269,62 грн.
(т.1, а.с.66).

На виконання вказаного рішення
господарським судом Полтавської
області 29.09.2012р. видано відповідний
наказ (т.1;а.с.67).

28.05.2014р. ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Лубнигаз" подав заяву, в
якій просило зупинити стягнення за
наказом №19/193, виданим господарським
судом Полтавської області 29.09.2005р.;
визнати наказ №19/193, виданий
господарським судом Полтавської
області 29.09.2005р. таким, що не підлягає
виконанню частково у сумі 1236737,42 грн., з
огляду на добровільне виконання
боржником своїх зобов'язань.

Відмовляючи в задоволенні
вищезазначеної заяви, суд першої
інстанції виходив з того, що заявником
не надано належних доказів
добровільного виконання боржником чи
іншою особою рішення суду.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 2 статті 117
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, який видав
наказ, може за заявою стягувача або
боржника виправити помилку, допущену
при його оформлені або видачі, чи
визнати наказ таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за наказом.

Відповідно до частини 2 статті 117
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд ухвалою
вносить виправлення до наказу, а у разі
якщо його було видано помилково або
якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, господарський суд визнає наказ
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково.

В пункті 3.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
зазначено, що до відповідної заяви
боржника має бути додано довідку,
підписану керівником і головним
(старшим) бухгалтером, про те, що суму,
стягнуту за раніше виданим наказом,
списано з його рахунку або майно
вилучено в порядку здійснення
виконавчого провадження, а на вимогу
суду - й інший документ (документи), який
підтверджує зазначені обставини, як-от
акт опису та вилучення майна, складений
державним виконавцем, докази списання
(перерахування) коштів з рахунку
боржника тощо.

За відсутності таких документів
господарський суд витребує їх у
заявника, а в разі неподання - відмовляє
у задоволенні заяви.

Заявник (апелянт) обґрунтовуючи
необхідність визнання наказу суду
таким, що не підлягає виконанню надав
суду наступні документи:

- копію довідки ПАТ "Банк Національний
Кредит" №179/33-09 від 20.03.2014р.

- платіжні доручення з призначенням
платежу "розподіл коштів згідно
довідки про нормативи розподілу
коштів. Договір №НА/2005-Т-880 від 28.12.2004р.
За 2005р." на 148 аркушах.

- платіжні доручення №768 та №774 від
07.12.2005р. про списання ВДВС Лубенського
МРУЮ з рахунку ПАТ "Лубнигаз" коштів у
загальному розмірі 116533,00 грн. у рахунок
погашення боргу за наказами
господарського суду Полтавської
області №19/193 від 29.09.2005р.

Положеннями статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Вказані докази повинні містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем (боржником), в порушення
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, не
надано належних доказів, на
підтвердження того, що здійснені
боржником платежі згідно наданих
платіжних доручень були направлені
саме на погашення існуючої
заборгованості за рішенням
господарського суду Полтавської
області від 01.09.2005р. у справі №19/193.

Таким чином, колегія суддів, аналізуючи
норми чинного законодавства та
вивчаючи обставини даної справи,
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що підстави для визнання
наказу господарського суду першої
інстанції таким, що не підлягає
виконанню - відсутні.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи судом першої інстанції ухвалою
від 10.07.2014р. у справі №19/193 затверджено
мирову угоду між сторонами, що в свою
чергу свідчить про визнання боржником
суми основного боргу в розмірі 829376,84
грн. та зобов'язання погасити її. Разом
з тим доводи позивача щодо
необхідності припинення даного
апеляційного провадження, у зв'язку з
затвердженням судом мирової угоди не
приймаються судом апеляційної
інстанції, оскільки на момент
прийняття оскаржуваної ухвали та
апеляційної скарги до розгляду така
обставина була відсутня.

З огляду на викладене, враховуючи, що
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи, колегія суддів
вважає, що при прийнятті оскаржуваної
ухвали місцевий господарський суд
забезпечив дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи та дав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, через що
ухвала господарського суду
Полтавської області від 10.06.2014р. у
справі №19/193 підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Враховуючи, що апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги, керуючись ст.ст. 49, 99
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги не
підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103,
ст. 105, 106 Господарського процесуального
кодексу України колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Полтавської області від 10.06.2014р. у
справі №19/193 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28
липня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Лакіза

Суддя
Р.А. Гетьман

Суддя
В.І. Кухар