м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Арсенал страхування» до Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «НАСТА»провідшкодування
шкоди в порядку регресу в розмірі 5059,47
суддя Пукшин Л.Г.
від позивача не з'явились;від
відповідача не з'явились
В судовому засіданні 23.07.2014, в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія «Арсенал Страхування» до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«НАСТА» про відшкодування шкоди в
порядку регресу в розмірі 5059,47 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ
«СК "Арсенал страхування» на підставі
договору добровільного страхування
наземного транспорту № 662/13-Тз/К/03 від
19.04.2013р., внаслідок настання страхової
події - дорожньо-транспортної пригоди
виплачено страхове відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля
марки "Geely FE1", державний номер НОМЕР_1, а
тому позивачем відповідно до положень
статті 27 Закону України "Про
страхування" та статей 993, 1191 Цивільного
кодексу України отримано право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Оскільки, цивільна відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля «Audi», державний номер
НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у
скоєнні ДТП, була застрахована ТзДВ
«Страхова компанія «Наста», позивачем
було направлено останньому регресну
вимогу. Враховуючи, що відповідачем не
відшкодовано заявлену суму збитків,
позивач просить стягнути з відповідача
5040,00 грн. невиплаченого страхового
відшкодування та 19,47 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 порушено провадження у
справі № 910/10078/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 18.06.2014.

11.06.2014 на адресу господарського суду
надійшла інформація з єдиної
централізованої бази даних МТСБУ щодо
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, відповідно до якого було
застраховано цивільно-правову
відповідальність власника
транспортного засобу «Audi», державний
номер НОМЕР_2.

16.06.14 від позивача надійшло клопотання
про розгляд справи без участі його
представника та документи на виконання
вимог ухвали суду.

У судове засідання, призначене на
18.06.2014, представники сторін не
з'явились.

Розгляд справи відкладався на 09.07.14 та
23.07.14 у зв'язку з неявкою представника
відповідача та неподанням ним доказів
по справі.

В судове засідання 23.07.14 представник
відповідача втретє не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, відзив на
позовну заяву не надав, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про дату
та час судового засідання повідомлений
належним чином, оскільки ухвали суду
надсилались на адреси відповідача 01001
м. Київ, вул. Володимирська, 5Б, що
зазначена в позовній заяві та 01103, м.
Київ, Залізничне шосе, 6, яка зазначена у
Витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, що наданий позивачем.

Зважаючи на те, що нез'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов за відсутності
представника відповідача, за наявними
у справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши подані
документи і матеріали, всебічно та
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на які посилаються особи, що
беруть участь у процесі, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив.

19 квітня 2013 року за договором
добровільного страхування наземного
транспорту № № 662/13-Тз/К/03 ПрАТ «СК
"Арсенал Страхування» (далі - позивач)
було застраховано автомобіль марки "Geely
FE1", державний номер НОМЕР_1,
страхувальник ОСОБА_1, вигодонабувач -
ПАТ «Кредобанк», строк дії страхового
полісу з 03.05.2013 по 03.11.2013.

Згідно відомостей про
дорожньо-транспортну пригоду № 9199200,
15.05.2013р. на просп. 40-річчя Жовтня в м.
Києві мала місце дорожньо-транспортна
пригода - зіткнення за участю зіткнення
за участю автомобілів «Audi», державний
номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, під
його керуванням та "Geely FE1", державний
номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, під
його керуванням.

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 10.9, 2.3 б
Правил дорожнього руху України, якого
визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КУпАП України
постановою Голосіївського районного
суду міста Києва від 29.05.2013р.

15.05.13 страхувальник звернувся до
позивача із заявою про виплату
страхового відшкодування.

Фактичні витрати на відновлювальний
ремонт транспортного засобу марки "Geely
FE1", державний номер НОМЕР_1 в результаті
його пошкодження при ДТП, відповідно до
рахунку № 147 від 16.05.13 склали 5040,00 грн.

Листом від 27.05.13 № /к
вигодонабувач за договором
добровільного страхування
звернувся до позивача з проханням
виплатити страхове відшкодування на
рахунок СТО.

За страховим випадком - ДТП що сталась
15.05.2013р. за участю застрахованого
автомобіля "Geely FE1", державний номер
НОМЕР_1, згідно складеного страхового
акту № 662/13-Тз/К/03-1 від 30.05.13 позивачем
було визначено суму страхового
відшкодування в розмірі 5040,00 грн.,
виплата якого підтверджується
платіжним дорученням № 10841 від 31.05.13.

Частиною 36.2 статті 36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що якщо
страховик, здійснюючи страхове
відшкодування, не може оцінити її
загальний розмір у зв'язку з
відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
виплата страхового відшкодування
здійснюється у розмірі заподіяної
шкоди, оціненої страховиком. Страховик
має право здійснювати виплати без
проведення експертизи, якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір
страхового відшкодування і не
наполягають на проведенні оцінки,
експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від
19.07.2011 "Судова практика розгляду
цивільних справ, що виникають з
договорів страхування" роз'яснено, що,
визначаючи розмір заподіяної шкоди при
страхуванні наземного транспорту,
суди, у разі виникнення спору щодо
визначення розміру шкоди, повинні
виходити з фактичної (реальної) суми,
встановленої висновком
автотоварознавчої експертизи або
відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_2, який керував
автомобілем «Audi», державний номер
НОМЕР_2, підтверджується постановою
Голосіївського районного суду міста
Києва від 29.05.2013р.

Пунктом 36.4 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
передбачено, що виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між
відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_2
як страхувальником, було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, що діяв з 22.04.13 по 21.04.14 (Поліс
АЕ/552889), відповідно до якого
забезпечений транспортний засіб -
автомобіль «Audi», державний номер
НОМЕР_2, ліміт відповідальності за
заподіяну шкоду майну становить 50 000,00
грн., розмір франшизи 0 грн.

Таким чином відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля "Geely FE1",
державний номер НОМЕР_1, відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» в
межах, передбачених договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності, а до позивача як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № 662/13-Тз/К/03 від
19.04.13р, перейшло право вимоги, яке
потерпіла особа мала до відповідача як
особи, відповідальної за завдані
збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню
положень закону містяться у постанові
Верховного Суду України судової палати
у господарських справах від 25
листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також
і у постанові Верховного Суду України
№ 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які
згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є
обов'язкові до врахування судом при
прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім
особи, винної у завданні шкоди,
потерпілий у ДТП має також право
одержати майнове відшкодування або за
рахунок страхової організації, якою
застраховане його майно, за правилами і
в порядку, встановленому Цивільним
кодексом України та Законом України
«Про страхування», або за рахунок
страховика, яким застраховано
відповідальність особи, що володіє
транспортним засобом, водія якого
визнано винним у ДТП, за правилами та у
порядку, встановленому ЦК України та
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший
спосіб захисту чинним законодавством
не обмежене. В даному випадку
потерпілий звернувся за
відшкодуванням майнової шкоди до
позивача, який застрахував його майно -
автомобіль "Geely FE1", державний номер
НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» позивач набув (в порядку
регресу) право на виплату страхового
відшкодування від страховика винної
особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

Згідно інформації Моторного
(транспортного) страхового бюро
України (лист №7/2-28/15316 від 05.06.14р.)
полісом № АЕ/552889 встановлено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну в розмірі 50 000,00 грн. франшиза у
розмірі 0,00 грн.

За таких обставин, розмір страхового
відшкодування, який зобов'язаний
сплатити відповідач позивачу в порядку
регресу, становить 5040,00 грн.

Згідно з п.2.ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За розрахунком позивача, з яким
погоджується суд, до стягнення
підлягає 19,47 грн. - 3 % річних, що
нараховані позивачем з 02.03.14 (90 днів з
моменту отримання відповідачем заяви
позивача на виплату страхового
відшкодування вих.. № /к від 20.11.13)
по 17.04.14.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що позовні вимоги про стягнення з
відповідача 5040,00 грн. страхового
відшкодування та 19,47 грн. - 3 % річних є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
«Наста» (01103 м. Київ, Залізничне шосе,
буд. 6, ідентифікаційний код 35893575) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» (03056 м. Київ, вул.
Борщагівська, буд. 154, ідентифікаційний
код 33908322) страхове відшкодування в сумі
5040 (п'ять тисяч сорок) грн. 00 коп., 3 %
річних в сумі 19 (дев'ятнадцять) грн. 47
коп., судовий збір у розмірі 1827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.07.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.