ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.07.14р. Справа № 904/3924/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЛЮС-ОПТИКА", м.Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 5131,70 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від
05.06.14р. порушено провадження у справі №
904/3924/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ПЛЮС-ОПТИКА" (далі-позивач) до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
(далі-відповідач) про стягнення 5131,70
грн. Справу призначено до розгляду на
26.06.14р.

Ухвалою господарського суду
від 26.06.14р. відкладено розгляд справи на
29.07.14р.

29.07.14р. повноважний
представник позивача у судове
засідання не з'явився, витребувані
документи до суду не надав. Жодних
пояснень щодо причини неявки або інших
клопотань до господарського суду не
надходило. В матеріалах справи
знаходиться конверт з ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 26.06.14р., який направлявся на
адресу позивача та був повернутий
поштою з відміткою "за закінченням
встановленого строку зберігання".

Відповідно до п.3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи зазначене, господарський
суд вважає, що позивач про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, оскільки судом було
належним чином виконано вимоги ч.1 ст. 64
та ст. 87 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника позивача за
наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача у судове засідання не
з'явився, відзив на позов на інші
витребувані документи до суду не надав.
Жодних пояснень щодо причини неявки
або інших клопотань до господарського
суду не надходило. Про день, час та
місце розгляду справи відповідач
повідомлений належним чином, що
підтверджує повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Враховуючи зазначене, господарський
суд вважає, що повноважний представник
відповідача у судове засідання не
з'явився та не подав відзив на позов та
інші витребувані судом документи без
поважних причин, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника відповідача
за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 29.07.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.10р. між позивачем та відповідачем
укладено договір поставки № ПО-01/09/10/162
(далі-Договір поставки), відповідно до
умов п. 1.1 якого позивач зобов'язується
поставити у зумовлені Договором строки
відповідачеві товар, а відповідач
зобов'язується прийняти товар і
розрахуватись з позивачем на умовах
даного Договору.

В п. 1.3. Договору поставки зазначено про
те, що предметом поставки за цим
Договором є вироби медичного
призначення, найменування, кількість,
ціна та асортимент яких визначаються
згідно з прайс-листками та
специфікаціями позивача, які є
невід'ємною частиною Договору.

Ціна на товари, що постачаються
позивачем вказується у видатковій
накладній позивача (п. 7.1. Договору).

Відповідно до п. 8.1. Договору поставки
відповідач має сплатити за поставлений
товар на умовах відстрочки платежу на
протязі 30 календарних днів з дати
поставки. Відповідач зобов'язаний
розрахуватись за поставлену партію
товару негайно після спливу
зазначеного строку.

Згідно з п. 9.2. Договору поставки у разі
прострочення відповідачем оплати
товару позивач має право вимагати, а
відповідач зобов'язаний сплатити пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період вчинення
правопорушення у сфері господарювання,
від суми заборгованості (невиконаного
зобов'язання), за кожен день
прострочення виконання зобов'язання, а
у випадку прострочки оплати більш ніж
на 10 календарних днів, понад
встановлений для оплати строк - штраф у
розмірі вартості поставки, за яку існує
заборгованість.

Як зазначає позивач, на виконання умов
вищезазначеного Договору поставки, за
період з 11.06.12р. по 28.09.12р. позивач
поставив відповідачу товар, що
підтверджують видаткові накладні
(а.с.14-24) за який відповідач повністю не
розрахувався, внаслідок чого у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем у розмірі 2 362,64 грн.

За неналежне виконання відповідачем
своїх обов'язків по Договору поставки,
позивачем на підставі п. 9.2. були
нараховані пеня у розмірі 321,45 грн. та
штраф у розмірі 2 362,64 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України позивачем були нараховані
інфляційні витрати у розмірі 14,10 грн. та
3% річних у розмірі 70,87 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість за поставлений товар у
розмірі 2 362,64 грн., пеню у розмірі 321,45
грн., штраф у розмірі 2 362,64 грн.,
інфляційні витрати у розмірі 14,10 грн. та
3% річних у розмірі 70,87 грн., а всього 5
131,70 грн.

В свою чергу, відповідач доказів
належного виконання своїх зобов'язань
по вищезазначеному Договору поставки
на момент розгляду спору до
господарського суду не надав. Крім
того, відповідач не скористався
наданим йому правом на судовий захист,
наведених позивачем обставин не
спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу
України передбачено, що предметом
поставки є визначені родовими ознаками
продукція, вироби з найменуванням,
зазначеним у стандартах, технічних
умовах, документації до зразків
(еталонів), прейскурантах чи
товарознавчих довідниках. Предметом
поставки можуть бути також продукція,
вироби, визначені індивідуальними
ознаками. Загальна кількість товарів,
що підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України у разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Господарський суд вважає за необхідне
зазначити про те, що матеріалами справи
підтверджено, що позивач свої обов'язки
по Договору поставки виконав належним
чином, а саме позивач поставив
відповідачу товар без будь-яких
зауважень, що підтверджують видаткові
накладні. Крім того, господарський суд
бере до уваги той факт, що відповідач не
скористався наданим йому правом на
судовий захист, наведених позивачем
обставин не спростував.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умови
Договору поставки та обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача в частині стягнення
заборгованості за поставлений товару
розмірі 2 362,64 грн. є обґрунтованими та
доведеними, у зв'язку з чим підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір не передбачено законом
або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 9.2. Договору поставки у разі
прострочення відповідачем оплати
товару позивач має право вимагати, а
відповідач зобов'язаний сплатити пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період вчинення
правопорушення у сфері господарювання,
від суми заборгованості (невиконаного
зобов'язання), за кожен день
прострочення виконання зобов'язання, а
у випадку прострочки оплати більш ніж
на 10 календарних днів, понад
встановлений для оплати строк - штраф у
розмірі вартості поставки, за яку існує
заборгованість.

На підставі п. 9.2. Договору поставки
позивачем були нараховані пеня у
розмірі 321,45 грн. та штраф у розмірі 2 362,64
грн.

Розрахунок пені судом перевірений та
визнаний таким, що зроблений невірно,
оскільки нарахування пені
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано (пеня нараховується лише за 182
дня).

Після перерахунку проведеного
господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН"
відповідно до вимог чинного
законодавства України та умов п.п. 8.1.,
9.2. Договору поставки, пеня за період з
04.10.12р. (виходячи з дати здійснення
останньої поставки 04.09.12р.) по 03.04.13р.
складає 176,23 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині
стягнення пені підлягають задоволенню
частково, а саме у розмірі 176,23 грн.

Розрахунок суми штрафу судом також був
перевірений та визнаний таким, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми
закону позивачем були нараховані
інфляційні витрати у розмірі 14,10 грн. та
3% річних у розмірі 70,87 грн., розрахунок
яких судом також був перевірений та
визнаний таким, що підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Викладене є підставою для задоволення
позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612,
625, 629, 692 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265, 266
Господарського кодексу України, ст. ст.
4, 32-34, 43-44, 48-49, 75, 82-84, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ПЛЮС-ОПТИКА" (01004, м. Київ, вул.
Червоноармійська, буд. 17, ) заборгованість за поставлений
товар у розмірі 2 362,64 грн. (дві тисячі
триста шістдесят дві грн. 64 коп.), пеню у
розмір 176,23 грн. (сто сімдесят шість грн.
23 коп.), штраф у розмірі 2 362,64 грн. (дві
тисячі триста шістдесят дві грн. 64 коп.),
інфляційні витрати у розмірі 14,10 грн.
(чотирнадцять грн. 10 коп.), 3% річних у
розмірі 70,87 грн. (сімдесят грн. 87 коп.),
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1775,30грн. (одна тисячі сімсот
сімдесят п'ять грн. 30 коп.)

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 29.07.14р.

Суддя Н.Е. Петренко