ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2014 р.Справа № 922/2164/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання
Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", м. Харків,
до державного підприємства
Науково-дослідний технологічний
інститут приладобудування, м. Харків,
про стягнення 130905,48 грн. за участю
представників:

позивача - Яновська В.С. (дов.),

відповідача - Снєжкін О.Є. (дов.),

ВСТАНОВИВ:

Позивач, КП "Харківські теплові мережі",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до відповідача, державного
підприємства Науково-дослідний
технологічний інститут
приладобудування, про стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію на підставі договору № 2140 від
01.02.2002р. за березень - квітень 2013р. у сумі
108213,37 грн. Позивач просить також
покласти на відповідача судові
витрати.

24.06.2014р. позивачем через канцелярію
суду подана заява про збільшення
розміру позовних вимог, в якій
позивачем додатково до стягнення
заявлені пеня в сумі 7797,29 грн.,
інфляційні втрати в сумі 11675,10 грн., 3%
річних у сумі 3219,72 грн.

Подана позивачем заява відповідає
вимогам ГПК України, а тому прийнята
судом до розгляду та розгляд справи
продовжений з її урахуванням.

Позивач заявив клопотання про
припинення провадження у справі в
частині стягнення основної суми
заборгованості в розмірі 108213,37 грн. на
підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, у
зв'язку зі сплатою даної суми
відповідачем.

Відповідач проти позову заперечує,
вказує на те, що основна заборгованість
ним сплачена, а також посилається на те,
що позивачем не дотриманий
передбачений договором, а саме пунктом
8.2, а також ст. 6 ГПК України порядок
досудового врегулювання спору, у
зв'язку з чим відповідач вважає, що
позивач неправомірно нарахував пеню,
інфляційні втрати, 3% річних. Крім того
відповідач вказує на те, що позивачем
пропущений спеціальний строк позовної
давності щодо стягнення пені.

В слуханні справи оголошувалась
перерва до 10.07.2014р. о 12:30 год.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

01.02.2002 р. між комунальним підприємством
"Харківські теплові мережі"
(енергопостачальна організація,
позивач) та державним підприємством
Науково-дослідний технологічний
інститут приладобудування (споживач,
відповідач) укладений договір № 2140 про
постачання теплової енергії, згідно
умов якого енергопостачальна
організація зобов'язалася постачати
споживачеві теплову енергію в гарячій
воді в потрібних останньому обсягах на
потреби, перелік яких вказано в п.2.1.
договору, а відповідач, в свою чергу,
зобов'язався оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) згідно порядку,
передбаченого договором, а саме
розділом 6 даного договору.

Сторони погодили, що цей договір
набуває чинності з дня його підписання
та діє до 31.12.2002р. (п.10.1. договору), та
якщо за місяць до закінчення строку
його дії про його припинення не буде
письмово заявлено однією із сторін,
договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік (п.10.4.). В п.10.2.
сторони погодили випадки, з яких цей
договір припиняє свою дію - закінчення
строку, на який він був укладений;
взаємна згода сторін; прийняття
рішення господарським судом
Харківської області та ліквідація
сторін. Документи, що містяться в
матеріалах справи, дають підстави
вважати договір № 2140 про постачання
теплової енергії від 01.02.2002 р. діючим.

За умовами Договору та згідно додатків
до Договору постачання теплової
енергії здійснюється в приміщення
відповідача, розташоване за адресою : м.
Харків, вул. Примакова, 40/42.

Надання послуг з постачання теплової
енергії в період з жовтня 2012р. по
квітень 2013р. у приміщення за адресою : м.
Харків, вул. Примакова, 40/42,
підтверджується актом № 176/7782 від
09.10.2012р. про підключення споживача за
вказаною адресою до джерела теплової
енергії та актами № 176/655, № 176/656 від
03.04.2013р. про відключення вказаного
приміщення від джерела теплової
енергії.

Таким чином, позивач свої зобов'язання
за вищезазначеним Договором в
опалювальний сезон 2012р.-2013р. виконав у
повному обсязі, здійснив відпуск
теплової енергії відповідачу, що
підтверджується відповідачем.

Судом встановлено, що облік теплової
енергії, яка була відпущена позивачу,
здійснювався за показниками приладу
обліку теплової енергії.

Пунктом 5.3.2 Додаткової угоди до
Договору визначено, що власник вузла
обліку щомісячно виконує зняття
показів вузлів обліку 25 числа
поточного місяця. Власник вузлу обліку
подає до 28 числа поточного місяця до
теплопостачальної організації : журнал
обліку теплової енергії і теплоносія,
який відповідає встановленому типу
вузла обліку, відомості показів вузлів
обліку у формі журналу обліку

Згідно п. 6.2 Договору розрахунковим
періодом є календарний місяць, по
результатам якого підписується акт (в
3-х примірниках) на відпуск - отримання
теплової енергії.

Відповідно до п. 6.4 Договору споживач
за 10 днів до початку розрахункового
періоду сплачує енергопостачальній
організації попередню оплату вартості,
необхідного обсягу теплової енергії,
що і є заявкою на наступний
розрахунковий період, з урахуванням
залишкової суми (сальдо) розрахунків на
початок розрахункового періоду, при
цьому відповідно до п. 6.4 Договору якщо
споживач розраховується за
показниками приладів обліку при
перевищенні фактичного використання
теплової енергії понад заявлену та
сплачену до початку розрахункового
періоду, це перевищення окремо
оплачується споживачем не пізніше 25-го
числа поточного місяця.

Відповідач не здійснював попередню
оплату вартості необхідного обсягу
теплової енергії, однак теплову
енергію споживав та своєчасно
передавав показники приладів обліку
спожитої теплової енергії до позивача.

Між сторонами щомісячно складалися
акти виконаних робіт по відпуску
теплової енергії, зокрема, акт від
31.03.2013р. про відпуск теплової енергії за
березень 2013р., акт від 30.04.2013р. про
відпуск теплової енергії за квітень
2013р., в яких сторони узгодили кількість
та вартість відпущеної теплової
енергії.

Згідно актів за березень та квітень
2013р. позивачем відпущено відповідачу
теплової енергії на загальну суму 161551,71
грн.

Позивачем за березень та квітень 2013р.
виставлені відповідачу рахунки на
оплату отриманої теплової енергії, які
отримані відповідачем, що
підтверджується копіями рахунків.

Згідно положень ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В статті 275 ГК України передбачено, що
за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується, а
згідно ч. 7 цієї статті оплата енергії,
що відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Проаналізувавши умови договору та
фактичні відносини, що склалися між
сторонами, суд дійшов висновку, що
оскільки відповідач фактично не
здійснював передплату за теплову
енергію, отримував таку теплову
енергію, передавав показники приладів
обліку, то фактичне узгодження обсягів
переданої-отриманої теплової енергії,
а також вартість такої енергії
узгоджена сторонами актами виконаних
робіт. З урахуванням положень чинного
законодавства, зокрема, ст. 692 ЦК
України, за отриману теплову енергію
відповідач повинен був
розраховуватись у день складання актів
виконаних робіт.

Відповідачем частково оплачена
отримана теплова енергія за квітень
2013р. у сумі 53338,34 грн., у зв'язку з чим
залишок заборгованості за березень -
квітень 2013р. на момент подачі позову
склав 108213,37 грн.

Відповідач платіжним дорученням № 445
(#64471795) від 26.06.2014р. перерахував позивачу
108213,37 грн. за призначенням платежу :
оплата боргу за теплову енергію згідно
договору № 2140 від 01.02.02р.

Таким чином, на момент розгляду справи
відповідачем погашена основна
заборгованість у сумі 108213,37 грн., а отже
в цій частині відсутній предмет позову,
а тому провадження у справі в цій
частині підлягає припиненню на
підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Крім того позивач просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 7797,29 грн.,
інфляційні втрати в сумі 11675,10 грн., 3%
річних у сумі 3219,72 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), тому, згідно зі
ст. 611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно з п. 7.2.3 Договору у разі
несвоєчасної оплати за спожиту теплову
енергію нараховується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
належної до сплати суми за кожний день
прострочення.

Відповідно до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання; штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Отже, штраф та
пеня є різновидами неустойки, які
відрізняються тим, що розмір пені
залежить від тривалості прострочення
боржника, а штраф не залежить.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК
України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені, з якого вбачається, що
позивачем нарахована пеня в загальному
розмірі 7797,29 грн. за період
прострочення з 28.11.2013р. по 28.05.2014р.

Суд зазначає, що ч. 6 ст. 232 ГК України
передбачено період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Суд також звертає увагу
на те, що умова договору про сплату пені
за кожний день прострочення виконання
зобов'язання не може розцінюватися як
установлення цим договором іншого, ніж
передбачений частиною шостою статті 232
ГК України, строку, за який
нараховуються штрафні санкції.

З умов Договору вбачається, що
сторонами не погоджений більш тривалий
період нарахування пені, ніж
передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного щодо строку оплати,
позивач мав право нарахувати пеню на
заборгованість за березень 2013р. з
01.04.2013р. по 01.10.2013р., а за квітень 2013р. - з
01.05.2013р. по 01.11.2013р., однак нарахування
пені позивачем здійснено за межами
шестимісячного строку, який
встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України, що є
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
пені в сумі 7797,29 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
іншій розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок 3% річних, відповідно до
якого нараховані річні за період
прострочення з 01.06.2013р. по 28.05.2013р.
складають 3219,72 грн., а також наданий
розрахунок інфляційних втрат за
аналогічний період, згідно якого
інфляційні втрати складають 11675,10 грн.

Судом перевірені надані розрахунки,
які відповідають умовам Договору та
вимогам чинного законодавства,
арифметично обчислення зроблені вірно.

Суд не приймає посилання відповідача
на те, що позивачем порушений досудовий
порядок врегулювання спору.

Згідно ст. 6 ГПК України підприємства та
організації, що порушили майнові права
і законні інтереси інших підприємств
та організацій, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення претензії.
Підприємства та організації, чиї права
і законні інтереси порушено, з метою
безпосереднього врегулювання спору з
порушником цих прав та інтересів
звертаються до нього з письмовою
претензією.

В рішенні Конституційного Суду України
N 15-рп/2002 від 09.07.2002р. у справі N 1-2/2002 за
конституційним зверненням товариства
з обмеженою відповідальністю "Торговий
Дім "Кампус Коттон клаб" надано
офіційне тлумачення положення частини
другої статті 124 Конституції України
та вирішено, що положення частини
другої статті 124 Конституції України
щодо поширення юрисдикції судів на
всі правовідносини, що виникають у
державі, в аспекті конституційного
звернення необхідно розуміти так, що
право особи (громадянина України,
іноземця, особи без громадянства,
юридичної особи) на звернення до суду
за вирішенням спору не може бути
обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Таким чином, направлення претензій
відповідачу є його правом, а не
обов'язком, натомість у відповідача
виникли зобов'язання з оплати
отриманої теплової енергії відповідно
до умов Договору та норм чинного
законодавства, а отже сплата
заборгованості, що виникла не
ставиться в залежність від отримання
чи не отримання відповідачем претензії
від позивача.

Крім того позивачем до матеріалів
справи додані копії претензій вих. №
607/юр від 20.06.2013р. на суму 228213,37 грн., вих.
№ 1098/юр від 31.10.2013р. на суму 158213,37 грн.,
направлення яких відповідачу
підтверджується фіскальними чеками.

Суд вважає позовні вимоги в частині
стягнення інфляційних втрат у сумі
11675,10 грн. та 3% річних у сумі 3219,72 грн.
нормативно та документально
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
платіжним дорученням № 4963 від 23.05.2014р.
позивачем сплачений судовий збір у
сумі 3164,27 грн.

Сума позову з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог
складає 130905,48 грн., а отже відповідно до
п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" за подачу даної позовної
заяви до сплати підлягає судовий збір у
розмірі 2618,11 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
судовий збір" сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Таким чином зайво сплачений позивачем
судовий збір у сумі 546,16 грн. підлягає
поверненню з державного бюджету.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених позовних
вимог, в т.ч. з урахуванням суми яка була
сплачена, оскільки сплата здійснена
після звернення позивача з даним
позовом до суду та даний спір доведено
до суду з вини відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч.1 ст. 80, ст. ст.
82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
Науково-дослідний технологічний
інститут приладобудування (61010, м.
Харків, вул. Примакова, 40/42, код 14310589) на
користь комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, 11, р/р 13 у
ВАТ "Державний ощадний банк України"
МФО 351823, ) інфляційні
втрати в сумі 11675,10 грн., 3% річних у сумі
3219,72 грн. , витрати зі сплати судового
збору в сумі 2462,16 грн.

В частині стягнення основної
заборгованості в сумі 108213,37 грн.
провадження у справі припинити.

В частині стягнення пені в сумі 7797,29
грн. в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повернути з державного бюджету України
на користь комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, 11, ) зайво сплачений платіжним
дорученням № 4963 від 23.05.2014р. судовий
збір у сумі 546,16 грн.

Повне рішення складено 15.07.2014 р.

Суддя В.О. Яризько