КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р. Справа№ 910/915/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання
Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги товариства з обмеженою
відповідальністю «Експрес Транспорт і
Логістика»

на рішення господарського суду міста
Києва

від 04.03.2014

у справі №910/915/14 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Експрес Транспорт і
Логістика», м. Мукачеве, Закарпатська
обл.,

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Вєста Україна», м.
Київ,

про стягнення 4 316,14 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Міськова О.Б.-
представник (довіреність б/н від 22.05.2014);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Експрес Транспорт і
Логістика» (надалі - ТОВ «Експрес
Транспорт і Логістика») звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Вєста Україна»
(надалі - ТОВ «Вєста Україна») про
стягнення 4 316,14 грн., з яких 4 000,00 грн.
основного боргу, 59,17 грн. 3% річних та 256,97
грн. пені, посилаючись на порушення
відповідачем зобов'язань щодо
своєчасної оплати наданих
транспортних послуг за договором про
надання транспортно-експедиційних
послуг по здійсненню перевезень
вантажів автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні №1174/10 від
10.01.2010.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 у справі №910/915/14 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ
«Експрес Транспорт і Логістика»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення 2 889,15 грн.
заборгованості.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
місцевий господарський суд,
розглядаючи справу, не надав належної
правової оцінки доводам позивача,
послався на недоведені обставини, що
мають значення для справи, які суд
визнав встановленими, неповно з'ясував
обставини, що мають значення для справи
та ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014 справу
прийнято до апеляційного провадження у
складі: головуючий суддя - Мальченко
А.О., судді - Жук Г.А., Агрикова О.В. та
розгляд справи призначено на 12.05.2014.

В судове засідання 12.05.2014 сторони своїх
уповноважених представників не
направили. Через відділ
документального забезпечення
представник відповідача подав
клопотання про відкладення розгляду
справи, у зв'язку з чим розгляд скарги
на підставі ст. 77 ГПК України було
відкладено на 26.05.2014.

У судовому засіданні 26.05.2014 представник
відповідача заперечив проти
апеляційної скарги, разом з цим надав
заяву про продовження строку розгляду
справи на п'ятнадцять днів.

Позивач своїх представників у судове
засідання 26.05.2014 не направив, у зв'язку з
чим розгляд скарги на підставі ст. 77 ГПК
України було відкладено на 26.05.2014.

Згідно з розпорядженням секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
16.06.2014 у зв'язку з перебуванням
судді-доповідача Мальченко А.О. та
судді Жук Г.А. у відпустці, склад суду
змінено на наступний: головуючий суддя
- Агрикова О.В., судді - Суховий В.Г.,
Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014 прийнято
справу №910/915/14 за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Експрес Транспорт і
Логістика» на рішення господарського
суду міста Києва від 04.03.2014 до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Агрикова О.В., судді -
Суховий В.Г., Чорногуз М.Г. та призначено
її розгляд на 16.06.2014.

В судове засідання 16.06.2014 представники
сторін своїх уповноважених
представників не направили, у зв'язку з
чим розгляд скарги на підставі ст. 77 ГПК
України було відкладено на 21.07.2014.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014, у
зв'язку з виходом головуючого судді
Мальченко А.О. з відпустки та
перебування судді Чорногуза М.Г. у
відпустці, сформовано судову колегію у
складі: головуючий суддя - Мальченко
А.О., судді - Жук Г.А., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014 справу
прийнято до апеляційного провадження у
складі: головуючий суддя - Мальченко
А.О., судді - Жук Г.А., Суховий В.Г.,
розгляд справи призначено на 21.07.2014.

Позивач, належним чином повідомлений
про день, місце та час розгляду
апеляційної скарги, своїх
представників у судове засідання 21.07.2014
не направив.

Вислухавши думку представника
відповідача, враховуючи, що позивач не
повідомив суд про поважність причин
нез'явлення до суду апеляційної
інстанції та не заявив клопотання про
відкладення розгляду справи, судова
колегія, порадившись на місці, ухвалила
здійснити розгляд апеляційної скарги
за відсутності позивача.

В судовому засіданні 21.07.2014 представник
відповідача вимоги апеляційної скарги
не визнав, доводи, на яких вона
ґрунтується вважає безпідставними, а
судове рішення законним, у зв'язку з чим
просив залишити оскаржуване рішення
без змін, а скаргу позивача - без
задоволення.

21.07.2014 в судовому засіданні колегією
суддів було оголошено вступну та
резолютивну частини постанови
апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вислухавши
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.01.2010 між товариством з обмеженою
відповідальністю «Експрес Транспорт і
Логістика» (в тексті договору -
перевізник) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Вєста Україна» (в
тексті договору - експедитор) було
укладено договір про надання
транспортно-експедиційних послуг по
здійсненню перевезень вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні №1174/10 (далі -
договір), відповідно до якого
експедитор зобов'язався надавати
перевізнику послуги з організації і
виконання перевезень вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародних сполученнях.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що при
виконанні міжнародних перевезень за
даним договором використовуються
правила Конвенції про договір
міжнародного перевезення вантажів,
підписаної в Женеві 19.05.1956, та Протоколу
до КДПВ/CMR/1978р., Митної конвенції МДП/TIR/,
Конвенції про перевезення небезпечних
вантажів ДОПНВ, а також вимоги
міжурядових угод про міжнародні
автомобільні перевезення.

Згідно п. 1.4 договору кожне замовлення
на послуги за даним договором
експедитор надаватиме перевізнику у
письмовій формі (далі за текстом
«Замовлення»), яке становитиме
невід'ємну частину цього договору та
включатиме в себе ці договірні умови,
якщо інше не буде чітко викладено в
письмовій формі. Замовлення може
передаватись за допомогою
факсимільного зв'язку або у
електронному вигляді по електронному
зв'язку та має силу оригіналу.

Відповідно до п. 3.5 договору оплата
послуг перевізника здійснюється
експедитором на розрахунковий рахунок
перевізника на підставі належним чином
оформлених оригіналу
товарно-транспортних документів (CMR) з
відповідними відмітками про одержання
вантажу і оригіналів рахунку,
податкової накладної, акту виконаних
робіт.

Порядок і термін оплати, згідно п. 3.4
договору, обумовлюється в разовому
замовленні, що направляється
перевізнику перед конкретним
перевезенням (групою однотипних
перевезень).

Кількість прийнятих (зданих)
перевізником вантажів визначається
кількістю місць, зазначених у
товарно-транспортній накладній (п. 4.1
договору).

Даний договір, згідно п. 9.1., набирає
чинності з моменту підписання і діє до
31.12.2010 чи до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань. Якщо за
місяць до закінчення терміну дії
даного договору жодна із сторін не
виявить письмово бажання його
розірвати, відповідно договір
вважається продовженим на той же
термін і на тих же умовах.

Місцевим господарським судом
встановлено, що на виконання умов
договору 17.06.2013 позивачем та
відповідачем було погоджено
заявку-доручення на перевезення
вантажу (транспортна заявка №5), за
умовами якої позивач зобов'язувався
здійснити для відповідача перевезення
вантажу (30 європалетомісць, сухе дитяче
харчування, вага до 18 т) за маршрутом
Сосновець (Польща) - місто Київ
(Україна), дата завантаження - 18.06.2013,
дата доставки - 21.06.2013, сума замовлення 13
000,00 грн, при цьому оплата відповідачем
послуг має бути проведена протягом 10
банківських днів після отримання від
позивача оригіналів документів, які
підтверджують виконання перевезення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
стверджує, що ТОВ «Експрес Транспорт і
Логістика» виконало свої зобов'язання
перед ТОВ «Вєста Україна» щодо надання
транспортних послуг згідно умов
вищевказаної заявки вчасно та в
повному обсязі, що підтверджується
міжнародною товарно-транспортною
накладною CMR А №000670 (а.с.15), належним
чином оформленою відповідно до інвойсу
№UA13/021 (а.с.16) та виставленим
відповідачеві рахунком на оплату
послуг з автоперевезення в
міжнародному сполученні №306/02/14/145 від
20.06.2013 на суму 13 000,00 грн. (а.с.17),
оригінали яких були отримані
представником відповідача 10.07.2013, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.19).

В порушення договірних зобов'язань
відповідач за надані послуги за
вищезазначеними документами в повному
обсязі та в строк до 25.07.2013 не
розрахувався, оплативши рахунок
частково на суму 9 000,00 грн, що
підтверджується оригіналом виписки із
системи клієнт-банк АТ «Райффайзен
Банк Аваль» (а.с. 20), у зв'язку з чим у ТОВ
«Вєста Україна» утворилася
заборгованість перед ТОВ «Експрес
Транспорт і Логістика» у розмірі 4 000,00
грн., які позивач просить суд стягнути з
відповідача.

Заперечуючи проти задоволення позову,
відповідач послався на неналежне
виконання позивачем договірних
зобов'язань, зазначаючи при цьому, що
при прийнятті вантажу
ванжоотримувачем - товариством з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Нутриція
Україна» (надалі - ТОВ «Нутриція
Україна»), було виявлено факт недостачі
(6 коробів) та пошкодження вантажу (35
коробів) під час його перевезення, про
що вантажоотримувачем було зроблено
відмітку у товарно-транспортній
накладній CMR А №000670.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Нутриція Україна» на адресу ТОВ
«Вєста Україна» було направлено
претензію №3 від 02.07.2013 з вимогою
відшкодувати вартість пошкодженого
товару в розмірі 2 889,15 грн (а.с. 36).

Судом встановлено, що на виконання
даної вимоги відповідач перерахував на
рахунок ТОВ «Нутриція Україна» 2 889,15
грн, що підтверджується платіжним
дорученням № 20807 від 24.12.2013 (а.с. 42).

ТОВ «Вєста Україна» направило на
адресу ТОВ «Експрес Транспорт і
Логістика» претензію №2 від 02.07.2013 (а.с.
43), в якій запропонувало позивачеві
перерахувати на користь відповідача
вартість
пошкодженого/недопоставленого товару
в розмірі 2 889,15 грн.

У відповідь на вказану претензію
позивач направив відповідачеві листа
за вих. №251 від 20.09.2013 (а.с. 44-45), в якому
відмовився відшкодовувати вартість
пошкодженого товару, одночасно,
пред'явивши останньому вимогу щодо
здійснення оплати за транспортні
послуги на суму 4 000,00 грн.

Як зазначає відповідач, у зв'язку з тим,
що позивач не відшкодував на його
вимогу завдані збитки, ним було
призупинено виконання зобов'язання
щодо оплати послуг з перевезення на
підставі ч. 6 ст. 193 ГК України та ч. 3 ст.
538 ЦК України.

Разом з тим, відповідач наголосив на
тому, що згідно платіжних доручень №18990
від 13.08.2013 на суму 9 000,00 грн та №20808 від
24.12.2013 на суму 1 110,85 грн (а.с. 46-47), ним було
здійснено часткову оплату наданих
послуг з перевезення на загальну суму 10
110,85 грн, а тому розмір утриманої оплати
послуг за перевезення складає 2 889,15
грн., що відповідає розміру збитків,
завданих позивачем під час здійснення
вищевказаного перевезення.

Місцевий господарський суд,
відмовляючи ТОВ «Експрес Транспорт і
Логістика» у задоволенні позову,
погодився з наведеними доводами
відповідача та дійшов висновку про
безпідставність та необґрунтованість
заявлених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи, між
сторонами виникли зобов'язання, які
мають ознаки договору перевезення
вантажу, за яким відповідно ст. 909
Цивільного кодексу України, одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на його одержання
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Відповідно до статті 316 Господарського
кодексу України та статті 929 Цивільного
кодексу України за договором
транспортного експедирування одна
сторона зобов'язується за плату і за
рахунок другої сторони виконати або
організувати виконання визначених
договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу.

Пунктом 1.2 договору №1174/10 від 10.01.2010
встановлено, що до правовідносин
сторін застосовуються, у тому числі
положення та правила Конвенції про
договір міжнародного перевезення
вантажів, вчинена у місті Женева 19.05.1956,
приєднання України відбулось на
підставі Закону України N 57-V від 01.08.2006
року (далі - Конвенція).

Статтею 3 Конвенції встановлено, що
перевізник відповідає за дії і
недогляди своїх агентів, службовців та
всіх інших осіб, до послуг яких він
звертається для виконання перевезення,
коли такі агенти, службовці чи інші
особи виконують покладені на них
обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до пункту 2.1.6 договору №1174/10
від 10.01.2010 на позивача покладено
обов'язок перевіряти при завантаженні
(у тому числі) кількість, комплектність,
стан вантажу та його упаковку. Крім
того, у заявці №5 окремо наголошено на
обов'язку водія слідкувати за
завантаженням, а у випадку виявлення
будь-яких пошкоджень товару негайно
повідомити експедитора.

За приписами статті 8 Конвенції,
приймаючи вантаж, позивач як
перевізник був зобов'язаним перевірити
вірність записів, зроблених у
вантажній накладній щодо числа
вантажних місць, їх маркування,
нумерацію місць, зовнішній стан
вантажу і його упаковки.

Якщо перевізник не має достатньої
можливості перевірити вірність
записів, зазначених у вантажній
накладній він повинен зробити в ній
обґрунтовані застереження, а також
мотивувати всі зроблені ним
застереження щодо зовнішнього стану
вантажу і його упаковки.

Частиною другою статті 9 Конвенції
встановлено, що у випадку відсутності у
вантажній накладній спеціальних
застережень перевізника, то, якщо не
доведено протилежне, припускається, що
вантаж і його упаковка були зовні в
належному стані в момент прийняття
вантажу перевізником, і що кількість
вантажних місць, а також їх маркування
та нумерація відповідали заявам, які
містилися у вантажній накладній.

Пунктом 4.2 договору №1174/10 від 10.01.2010
встановлено вимоги при прийнятті
вантажу до перевезення за кількістю та
його станом, у тому числі обов'язок
перевізника зазначити недоліки
вантажу у товарно-транспортній
накладній, недопущення
транспортування без усунення
недоліків тощо.

Окремо пунктом 4.2 договору визначено,
що у випадку, коли водій позивача або
залученого ним субпідрядника
підтверджують прийняття товару в
товарно-транспортних документах без
надання аргументованих коментарів,
вважається, що він отримав повну
кількість товару у відмінному стані
без виключень.

Як вбачається з товарно-транспортної
накладної (CMR) серії А №000670 18.06.2013,
зазначений товарно-транспортний
документ не містить жодного
застереження стосовно завантаження
автомобіля для перевезення товаром у
меншій кількості чи з пошкодженою
упаковкою.

Таким чином, місцевий господарський
суд дійшов правильного висновку, що
твердження позивача про завантаження
автомобіля вантажовідправником
частково пошкодженим товаром не
відповідає наявним доказам.

Разом з тим, товарно-транспортна
накладна містить застереження
вантажоотримувача про прийняття ним
20.06.2013 вантажу з частковим пошкодженням
коробів у кількості 35 штук та
недостачею 6 коробів.

Як вірно зазначив місцевий
господарський суд, позивачем не було
доведено в процесі розгляду спору, що
пошкодження та втрата частини вантажу
стались не з його вини з огляду на
положення п.п. 2.1.6, 4.2 договору №1174/10 від
10.01.2010, у зв'язку з чим, колегія суддів
вважає необгрунтованими посилання
апелянта на цілісність пломби,
стрейч-плівки та неушкодженість
транспортного засобу.

Пунктом 5.9 договору №1174/10 від 10.01.2010
встановлено, що пошкоджений при
здійсненні перевезення товар сторонам
не надається. За умовою цього
договірного припису його утилізацію
здійснює вантажоодержувач.

З огляду на наведене, твердження
позивача, що всі претензії у даному
випадку щодо пошкодженого та
втраченого товару мають вирішуватись
між відправником та одержувачем
вантажу, які не є сторонами договору
№1174/10 від 10.01.2010, не відповідають
приписам законодавства та умовам
укладеного сторонами у справі
господарського договору.

Як зазначалось вище, згідно ч. 1 статті
307 Господарського кодексу України,
статті 909 Цивільного кодексу України,
пунктів 3.2-3.5 договору №1174/10 від 10.01.2010,
заявки №5 від 17.06.2013 відповідач
зобов'язався протягом десяти
банківських днів з моменту отримання
ним оригіналів документів про
здійснене перевезення сплатити
позивачеві його вартість.

Суд вірно зазначив, що оплату послуг
ТОВ «Експрес Транспорт і Логістика»
сторони поставили у залежність від
належного виконання останнім своїх
зобов'язань та своєчасної доставки
вантажу у належному стані та
комплектності його одержувачу.

Проте, позивач свої
господарсько-договірні зобов'язання
виконав не належним чином, допустивши
під час здійснення перевезення
часткову втрату та пошкодження
вантажу.

Водночас, колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
положення пункту 3.5 договору, зі змісту
якого випливає, що підставою для
здійснення відповідачем обумовлених в
договорі послуг, є акт виконаних робіт,
що направляється відповідачеві разом
із товарно-транспортною накладною СМR,
рахунком та податковою накладною.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, акт виконаних робіт, як
первинний документ бухгалтерського
обліку, що засвідчує виконання
зобов'язань належним чином у
відповідності до умов договору
позивачем не складався та не
направлявся відповідачу. Доказів
протилежного позивачем суду не надано.

За таких обставин колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає безпідставними та
необґрунтованими твердження позивача
про виникнення у відповідача обов'язку
зі здійснення оплати наданих послуг,
оскільки за умовами договору та
узгодженої між сторонами транспортної
заявки №5 від 17.06.2013 такий обов'язок, як
було зазначено вище, виникає протягом 10
банківських днів після отримання від
позивача оригіналів документів про
виконане перевезення, у тому числі акту
виконаних робіт.

Судова колегія находить
безпідставними доводи скаржника про
незастосування судом першої інстанції
Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 №363,
якими, у разі виявлення недостачі,
ушкодження чи псування вантажів,
передбачено можливість призначення на
вимогу перевізника,
вантажовідправника чи
вантажоодержувача товарної
експертизи, оскільки послуги
перевезення за спірним договором
позивачем здійснювались у
міжнародному сполученні, а тому
правовідносини, що склалися між
сторонами в ході його виконання мають
регулюватися спеціальними нормами,
якими, зокрема, є Конвенція про договір
міжнародного перевезення вантажів.

Вирішуючи спір та виходячи з умов
договору від 10.01.2010, місцевий суд
здійснив посилання на статтю 23
Конвенції про договір міжнародного
перевезення вантажів, зробив висновок,
що відповідач набув право (у тому числі)
на компенсацію вартості пошкодженої та
втраченої частин вантажу та часткове
відшкодування плати за перевезення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем згідно платіжного
доручення №20807 від 24.12.2013 було
перераховано на поточний рахунок ТОВ
«Нутриція Україна», яке є
вантажоотримувачем відповідно до CMR
серії А №000670, грошові кошти у сумі 2 889,15
грн., що за розрахунком останнього
становить вартість пошкодженої та
втраченої частини вантажу під час
спірного перевезення.

Висновок місцевого суду про виникнення
у позивача зобов'язання компенсувати
відповідачеві грошові кошти, сплачені
останнім за вказаним платіжним
дорученням на користь
вантажоотримувача ТОВ «Нутриція
Україна», колегія находить помилковим,
оскільки названа сума компенсації за
своєю правовою природою є збитками,
факт заподіяння яких стороні, а також
розмір, наявність причинного зв'язку
між шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в їх
заподіянні підлягають доказуванню в
установленому законом порядку шляхом
подачі відповідного позову.

Відповідач таким правом в порядку
статті 60 ГПК України не скористався.

Однак, на переконання судової колегії,
помилковість такого висновку не стала
причиною прийняття місцевим судом
неправильного рішення.

Згідно ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються судом
письмовими та речовими доказами,
поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь у
судовому процесі. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи, що позивач не представив
доказів, які б підтверджували належне
виконання ним зобов'язання по
перевезенню вантажу у відповідності до
вимог п. 4.2 договору №1174/10 від 10.01.2010, за
відсутності підписаного зі сторони
замовника послуг акту виконаних робіт
та доказів направлення такого акту
перевізником, судова колегія вважає, що
ТОВ «Експрес Транспорт і Логістика» не
довело належними та допустимими
доказами виконання останнім у повному
обсязі послуг з перевезення вантажу.

З огляду на викладене, місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позовної вимоги про стягнення з
відповідача 4 000,00 грн. заборгованості
за надані транспортні послуги.

З матеріалів справи вбачається, що крім
основної суми заборгованості позивач
просив стягнути з відповідача 3% річних
у сумі 59,17 грн. та пеню у сумі 256,97 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що вказані позовні вимоги не
можуть бути задоволеними, оскільки
виникнення у сторони права на їх
стягнення є правовим наслідком
порушення зобов'язання, факт наявності
якого позивачем належними та
допустимими доказами не доведений.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що місцевий
господарський суд, виконавши всі
вимоги процесуального закону, всебічно
перевіривши обставини спору, вирішив
спір у відповідності з нормами
процесуального та матеріального права,
доводи апеляційної скарги законних та
обґрунтованих висновків суду не
спростовують, отже, підстави для зміни
чи скасування рішення відсутні, а тому
апеляційну скаргу ТОВ «Експрес
Транспорт і Логістика» на рішення
господарського суду міста Києва від
04.03.2014 у справі №910/915/14 слід залишити
без задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати із сплати судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача у справі
(апелянта).

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Експрес
Транспорт і Логістика» на рішення
господарського суду міста Києва від
04.03.2014 у справі №910/915/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 04.03.2014 у справі №910/915/14
залишити без змін.

3. Справу №910/915/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
В.Г. Суховий

Г.А. Жук