ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 липня 2014 року Справа № 04/05/10-01-14-05-08/4129

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Чернова Є.В.,
Бакуліної С.В., Запорощенка М.Д.,
Коробенка Г.П., Черкащенка М.М.,
розглянувши заяву Державної
акціонерної компанії "Хліб України" про
перегляд постанови Вищого
господарського суду України від
28.05.2014Верховним Судом України у справі
№04/05/10-01-14-05-08/4129за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробничо
- торгівельне підприємство "Діоніс"
доДочірнього підприємства державної
акціонерної компанії "Хліб України"
"Тальнівський комбінат хлібопродуктів"
про визнання банкрутом, ліквідатор
голова комітету кредиторів
арбітражний керуючий Бакуменко В.І. ТОВ
"КХП "Тальне" за участіГенеральної
прокуратури України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 24.11.2000 порушено
провадження у справі № 08/4129 про
банкрутство дочірнього підприємства
Державної акціонерної компанії "Хліб
України" "Тальнівський комбінат
хлібопродуктів" (далі - Боржник,
Комбінат) за заявою товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробниче-торгове підприємство
"Діоніс" (далі - Кредитор) в порядку
загальних норм Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 внесених змін - далі - Закон про
банкрутство).

Постановою господарського суду
Черкаської області від 25.12.2013 відхилено
клопотання Державної акціонерної
компанії "Хліб України" про припинення
провадження у справі та зняття
відповідних обтяжень щодо майна
Боржника. При цьому Комбінат визнано
банкрутом, відносно нього відкрито
ліквідаційну процедуру, а ліквідатором
призначено арбітражного керуючого
Бакуменка В.І., якого зобов'язано
виконати відповідні дії у
ліквідаційній процедурі відповідно до
норм Закону про банкрутство в редакції
від 22.12.2011.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014
апеляційну скаргу залишено без
задоволення, а постанову
господарського суду Черкаської
області від 25.12.2013 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 28.05.2014 у справі
№04/05/10-01-14-05-08/4129 постанову та рішення
судів попередніх інстанцій залишено
без змін.

Державною акціонерною компанією "Хліб
України" подано заяву про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
28.05.2014 у справі №04/05/10-01-14-05-08/4129, в якій
заявник просить вказану постанову
скасувати та прийняти нове рішення.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 15.01.2013
у справі №5016/3790/2011 (18/52), від 12.12.2012 у
справі №5028/4/8б/2012, від 21.12.2011 у справі
№5002-12/1242-2011, від 10.04.2014 у справі №5021/1859/12
та від 09.10.2012 у справі №5021/654/12,
мотивовано неоднаковим застосуванням
судом касаційної інстанції норм
матеріального права, внаслідок чого, як
стверджує заявник, ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах, а саме, положень
частини п'ятої статті 5 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
частини третьої статті 214
Господарського кодексу України, Закону
України "Про перелік об'єктів права
державної власності, що не підлягають
приватизації".

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним відмовити у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до статті 11116 ГПК України
заява про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах,
або встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце у разі, коли суд
касаційної інстанції при розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета і
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові Вищого господарського суду
України 28.05.2014 у справі №04/05/10-01-14-05-08/4129,
про перегляд якої просить заявник, суд
касаційної інстанції, враховуючи
встановлені судами попередніх
інстанцій обставини справи про
банкрутство боржника (провадження
порушено за заявою кредитора за
загальними нормами Закону про
банкрутство), погодився з висновком
судів попередніх інстанцій про
визнання боржника банкрутом, відкриття
ліквідаційної процедури, призначення
ліквідатором арбітражного керуючого
Бакуменка В.І. При цьому суд касаційної
інстанції дійшов даного висновку
виходячи з того, що судами попередніх
інстанцій було встановлено той факт, що
боржник не відноситься до об'єктів
державної власності, виходячи із
наданих суду доказів, а саме, свідоцтва
про право власності (в якому вказано, що
наявне у боржника майно належить до
приватної власності); витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб -підприємців від 27.09.2013 (в
якому вказано про відсутність
відомостей щодо частки держави більше
25 % у статутному капіталі боржника, а
також, що розмір внеску ДАК у статутний
фонд боржника складає 0 грн.); листа
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Черкаській
області від 11.11.2013 №18-11-5202 (в якому
вказано, що за адресою боржника не
обліковуються об'єкти, що підлягають
включенню до Реєстру об'єктів
державного майна, яке в процесі
приватизації не увійшло до статутних
капіталів господарських товариств та
підприємств, що знаходяться у процесі
приватизації), у зв'язку з чим відсутні
підстави для застосування частини
п'ятої статті 5 Закону про банкрутство.

Водночас у постанові від 10.04.2014 у справі
№5021/1859/12 суд касаційної інстанції
погодився з висновком суду першої
інстанції про припинення провадження у
справі про банкрутство, оскільки судом
першої інстанції було встановлено, що
відповідно до Закону України "Про
перелік об'єктів права державної
власності, що не підлягають
приватизації" боржник віднесений до
переліку підприємств, що не підлягають
приватизації, у зв'язку з чим судові
процедури: санація та ліквідація
відносно боржника, що знаходиться в
переліку об'єктів права державної
власності, що не підлягають
приватизації, відповідно до Закону
України "Про перелік об'єктів права
державної власності, що не підлягають
приватизації" можуть бути здійснені
тільки після звернення керівних
органів боржника в установленому
законом порядку з клопотанням про
виключення боржника з даного переліку
та прийняття відповідного рішення
Кабінетом Міністрів України про
виключення боржника з переліку, а за
відсутності відповідного рішення
Кабінету Міністрів України про
виключення боржника з переліку
об'єктів державної власності, що не
підлягають приватизації, провадження у
справі може бути закінчене укладанням
мирової угоди, а в разі відсутності
згоди між боржником та кредиторами
щодо укладення мирової угоди -
припинене за частиною першою статті 80
ГПК України.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин встановлених судом першої та
апеляційної інстанцій у розгляді
справи, залежно від яких суд касаційної
інстанції дійшов відповідних правових
висновків.

Постанови від 15.01.2013 у справі №5016/3790/2011
(18/52), від 12.12.2012 у справі №5028/4/8б/2012, від
21.12.2011 у справі №5002-12/1242-2011 та від 09.10.2012
у справі №5021/654/12, на які посилається
заявник, не можуть бути доказом
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права з
огляду на те, що у даних справах про
банкрутство провадження було порушено
за спеціальною процедурою,
регламентованою статтею 51 Закону про
банкрутство.

Стосовно доводів заявника фактично
щодо оцінки дій суду касаційної
інстанції в аспекті повноти
дослідження обставин справи та оцінки
доказів у зазначених справах, колегія
суддів Вищого господарського суду
України зазначає, що за змістом частини
другої статті 38 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" та розділу
ХІІ2 ГПК України основною метою
діяльності Верховного Суду України є
створення однакової судової практики
застосування норм матеріального права
та усунення порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом. Таким чином, в порядку,
встановленому розділом ХІІ2 ГПК
України, правова оцінка повноти
дослідження обставин справи
попередніми судовими інстанціями та
переоцінка доказів під час перегляду
справи не здійснюється.

За таких обставин відсутні правові
підстави для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду
України.Керуючись статтями 86, 11116, 11121
ГПК України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Державній акціонерній
компанії "Хліб України" у допуску
справи №04/05/10-01-14-05-08/4129 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя Є. Чернов Судді С.
Бакуліна М. Запорощенко Г.
Коробенко М. Черкащенко