м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8883/14 15.07.14
За позовом Комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація»
До Комунального підприємства Редакції
газети Київської міської ради
Про стягнення 516,32 грн.
Суддя
Представники сторін:
Від позивача: Верхотурою О.О.
представник за довіреністю № 155/1/23-6015
Від відповідача: Савченко О.І.
представник за довіреністю № 226 від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» (далі -
позивач) до Комунального підприємства
Редакції газети Київської міської ради
«Хрещатик» (далі - відповідач) про
стягнення 16 223,06 грн., а саме: 15 706,74 грн. -
основного боргу, 118,96 грн. - збитків від
інфляції, 94,58 грн. - 3% річних, 302,78 грн. -
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором про надання послуг на
теплопостачання та технічне
обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО та їх абонентських уводів №
1854 від 01.10.11. Вказане зумовило
нарахування пені, 3% річних, збитків від
інфляції та звернення з даним позовом
до суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.05.14. порушено провадження у
справі № 910/8883/14 та призначено її до
розгляду на 05.06.14.
04.06.14. представником позивача через
відділ діловодства суду було подано
письмові пояснення по справі та на
підставі ст. 22 ГПК України було подано
заяву про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
516,32 грн., а саме: 302,78 грн. - пені, 94,58 грн. -
3% річних та 118,96 грн. - збитків від
інфляції. Вказану заяву було прийнято
судом, внаслідок чого має місце нова
ціна позову, виходячи з якої
В зв'язку з неявкою в судове засідання
05.06.14. представника відповідача,
невиконанням ним вимог ухвали суду про
порушення провадження в даній справі,
ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.06.14. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи було відкладено
16.06.14. представником відповідача через
відділ діловодства суду було подано
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому він вказує на невірні періоди,
встановлені позивачем для нарахування
пені, 3% річних та збитків від інфляції.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.06.14., в зв'язку з неявкою в
судове засідання представника
відповідача, розгляд справи на
підставі ст. 77 ГПК України було
відкладено на 15.07.14.
В судовому засіданні 15.07.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги з врахуванням
заяви про зменшення.
Представник відповідача в судовому
засіданні 15.07.14. позовні вимоги визнав
частково в розмірі: 242,79 грн. - пені, 56,02
грн. - 3% річних та 115,36 грн. - збитків від
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/8883/14.
В судовому засіданні 15.07.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
01.10.11. між позивачем (далі -
Підприємство) та відповідачем (далі -
Споживач) було підписано Договір № 1854
про надання послуг на теплопостачання
та технічне обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО та їх абонентських уводів
(далі - Договір), відповідно до умов
якого (п. 1.1) предметом Договору є
надання послуг на теплопостачання та
своєчасна сплата в повному обсязі
спожитої енергії у гарячій воді та
експлуатаційних витрат;
обслуговування та утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО та їх абонентських уводів в
нежилому приміщення (будинку) за
адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 51
Строк дії Договору сторонами погоджено
в. п. 6.1 з 01.10.11. по 01.10.12. При цьому,
відповідно до п. 6.4 Договору, він
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмового заявлено
Виходячи з пояснень сторін та за
наявними матеріалами справи судом
встановлено, що строк дії
продовжувався до 01.10.13. та 01.10.14.
Додатком № 1 до Договору сторонами
визначено тарифи на теплову енергію та
технічне обслуговування тепломережі.
Додатком № 2 до Договору погоджено
порядок розрахунків за теплову
енергію, в якому зазначено, що сплату
Споживач виконує не пізніше 23 числа
Крім того, матеріали справи містять
калькуляцію вартості робіт по
забезпеченню технічної експлуатації
внутрішньобудинкових мереж ЦО, ГВП,
абонентських вводів нежилих будинків
та технічне обслуговування вузла
обліку теплової енергії (в розрахунку
на 1 кв.м орендної, приватизованої,
прийнятої на баланс площі в місяць (без
В зв'язку з тим, що відповідач
несвоєчасно сплатив грошові кошти
позивачу за Договором за період з
листопада 2013 року по березень 2014 року,
позивач нарахував останньому пеню, 3%
річних, збитки від інфляції та
звернувся з даним позовом до суду про
стягнення вказаних грошових коштів.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 20 та п. 3 ч. 2 ст. 21
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" на споживачів та на виконавців
житлово-комунальних послуг покладено
зобов'язання по укладенню договорів
про надання житлово-комунальних
послуг.

На виконання умов Договору позивачем
було вчасно та в повному обсязі надано
відповідачу послуги за Договором,
проте, відповідач вказані послуги
оплачував з прострочкою.

Пунктом 2.3.7 Договору сторони
передбачили, що за несвоєчасну сплату
передбачених Договором нарахувань
Споживач на користь підприємства
сплачує пеню в 0,5% від несплаченої суми
за кожен день такого прострочення, але
не більше подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на період внесення
платежу.

Судом встановлено, що відповідач
допустив прострочення виконання
грошового зобов'язання за Договором (в
т.ч. у період, який вказано позивачем),
тому дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За приписом статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки (п.
2.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.13. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

З огляду на вимоги частини першої
статті 4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п. 1.12
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.13. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
№ 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення
виконання грошового зобов'язання, на
підставі викладеного вище та з
врахування доводів відповідача
здійснено перерахунок пені та
встановлено, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
295,69 грн. - пені. В іншій частині в
розмірі 7,09 грн. пеню нараховано
безпідставно, а тому в задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 473,65 грн. - 3%
річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

За перерахунком суду, розмір відсотків
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання складає 473,65
грн., як те вбачається з обґрунтованого
розрахунку позивача, внаслідок чого
позовні вимоги в цій частині є такими,
що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 94,58 грн. - 3%
річних та 118,96 грн. - збитків від
інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

Суд відзначає, що прострочене грошове
зобов'язання визначено у гривні, а тому
нарахування 3% річних та інфляційного
збільшення суми боргу є правомірним.

За перерахунком суду, розмір збитків
від інфляції складає 118,96 грн., як те
вбачається з обґрунтованого
розрахунку позивача, внаслідок чого
позовні вимоги в цій частині є такими,
що підлягають задоволенню.

Далі, судом здійснено перерахунок 3%
річних та встановлено, що їх розмір
складає 63,96 грн. В іншій частині в
розмірі 30,62 грн. 3% річних нараховано
безпідставно, а тому в задоволенні
позову в цій частині необхідно
відмовити.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
Редакції газети Київської міської ради
«Хрещатик» (01034, м. Київ, вул. Богдана
Хмельницького, б. 26-Г; ідентифікаційний
код 16469058) на користь Комунального
підприємства
«Київжитлоспецексплуатація» (01034, м.
Київ, вул. Володимирська, б. 51-А;
ідентифікаційний код 03366500) 295 (двісті
дев'яносто п'ять) грн. 69 коп. - пені, 63
(шістдесят три) грн. 96 коп. - 3% річних, 118
(сто вісімнадцять) грн. 96 коп. - збитків
від інфляції, 1 693 (одну тисячу шістсот
дев'яносто три) грн. 55 коп. - витрат по
сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 21.07.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко