КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2014 р. Справа№ 925/68/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Гончарова С.А.

при секретарі Дмитрина Д.О.

розглянувши апеляційну скаргу
Заступника прокурора Черкаської
області

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 09.04.2014 (повний
текст підписано - 13.05.2014р.)

у справі №925/68/14 (суддя - Потапенко В.В.)

за позовом Прокурора Тальнівського
району в інтересах держави

до 1) Тальнівської районної державної
адміністрації

2) Селянського (фермерського)
господарства "Зоря"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Державна інспекція
сільського господарства в Черкаській
області

про визнання розпоряджень та договору
оренди земельної ділянки недійсними,
повернення земельної ділянки

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд господарського суду
Черкаської області передані вимоги
Прокурора Тальнівського району
Черкаської області в інтересах держави
(надалі - позивач) до Тальнівської
районної державної адміністрації
Черкаської області (надалі -
відповідач-1), Селянського господарства
«Зоря» (надалі - відповідач-2), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача:
Державна інспекція сільського
господарства в Черкаській області
(надалі - третя особа) про визнання
недійсним розпорядження Тальнівської
районної державної адміністрації № 555
від 30.12.2010 року „Про затвердження
технічної документації із землеустрою,
щодо складання документа, що посвідчує
право оренди земельними ділянками СФГ
„Зоря" для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
із земель державної власності, які
відносяться до земель
сільськогосподарського призначення,
вид угідь рілля, в адміністративних
межах Майданецької сільської ради,
Тальнівського району, Черкаської
області, за межами населеного пункту та
внесення змін до розпорядження голови
райдержадміністрації від 20.04.2006 № 246",
визнання недійсним договору оренди
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
площею 68,6536 га., яка розташована в
адміністративних межах Майданецької
сільської ради, Тальнівського району,
Черкаської області, за межами
населеного пункту (н.г.о. 1858679,89 грн.),
укладеного між Тальнівською районною
державною адміністрацією та СФГ „Зоря"
06.01.2011, зареєстрованого 24.05.2012 за №
03447 та зобов"язання СФГ „Зоря"
повернути земельні ділянки, які
знаходяться за межами населеного
пункту в адмінмежах Майданецької
сільської ради, загальною площею 68,6536
га.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на
невідповідність спірних розпорядження
та договору вимогам ст.ст. 123, 124
Земельного кодексу України, ст.ст. 50, 55,
56 Закону України "Про землеустрій", ст. 16
Закону України "Про оренду землі",
постанові Кабінету Міністрів України
від 26.05.2004 року № 677 "Про затвердження
Порядку розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок" через те, що на передану за
спірним розпорядженням і договором
відповідачем-1 в оренду відповідачу-2
земельну ділянку площею 68,76536 га не
виготовлявся проект землеустрою щодо
її відведення і ця обставина,
відповідно до ст.ст. 16, 203, 215, 216 ЦК
України, є підставою їх недійсності та
повернення усього отриманого за
договором.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 04.03.2013 року,
залучено до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів - Управління
Держземагентства в Уманському районі
Черкаської області (третя особа-1),
Паланську сільську раду Уманського
району Черкаської області (третя
особа-2).

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 09.04.2014 року у
справі №925/68/14 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
прокурор звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Черкаської
області від 09.04.2014 р. у справі № 925/68/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду
Черкаської області прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
з невідповідністю висновків,
викладених у рішенні обставинам
справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями вказану апеляційну
скаргу передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Тищенко О. В.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
05.06.2014 р. для розгляду апеляційної
скарги у справі №925/68/14 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Тищенко О.В., судді Іоннікова І. А.,
Чорна Л.В.

На підставі апеляційної скарги
Заступника прокурора Черкаської
області на рішення Господарського суду
Черкаської області від 09.04.2014, згідно
ст. 98 ГПК України, Київським
апеляційним господарським судом
ухвалою від 05.06.2014р. порушено
апеляційне провадження.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014р.
враховуючи перебування судді Чорної
Л.В. у відпустці, змінено склад колегії
суддів на наступний: головуючий судді
Тищенко О.В., судді Іоннікова І.А.,
Гончаров С.А.

В судове засідання 15.07.2014р. представник
третьої особи не з'явився. Про причини
неявки суд не повідомив.

У зв'язку з неявкою представника
третьої особи Київським апеляційним
господарським судом ухвалою від 15.07.2014
р. розгляд апеляційної скарги
відкладено на 17.07.2014р.

Прокурор в судовому засіданні
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав, просив
суд апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду
Черкаської області від 09.04.2014 р. у
справі № 925/68/14 скасувати, та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Відповідач-1 в судовому засіданні
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав, просив
суд апеляційну скаргу задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач-2 в судовому засіданні
апеляційної інстанції заперечували
проти доводів апелянта, викладених в
апеляційній скарзі, просили суд
відмовити в задоволенні скарги та
залишити без змін оскаржуване рішення
Господарського суду Черкаської
області від 09.04.2014 р. у справі № 925/68/14.

Представник третьої особи в судове
засідання 17.07.2014 року не з'явився,
будучи належним чином повідомленим про
час та місце проведення судового
засідання по розгляду апеляційної
скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Явка в
судове засідання представників сторін
-це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК
України у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті
4 ГПК України, статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи частину 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів зазначає, що право особи
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи
є достатніми для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу у відсутності
представника третьої особи.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення прокурора, представників
відповідачів, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи
Розпорядженням голови Тальнівської
РДА від 20.04.2006 року № 246 „Про передачу в
оренду земельних ділянок СФГ „Зоря" за
межами населеного пункту в адмінмежах
Майданецької сільської ради" передано
в оренду земельні ділянки за межами
населеного пункту в адмінмежах
Майданецької сільської ради загальною
площею 61,19 га в тому числі: державний
земельний запас - 33,36 га., резервний фонд
27,83 га, по ціні - 120,00 грн. за 1 га, для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
терміном з 1 квітня 2006 року до 31 березня
2011 року селянському (фермерському)
господарству „Зоря".

28.04.2006 року на підставі вказаного
розпорядження між СФГ "Зоря" та
Тальнівською РДА було укладено договір
оренди земельної ділянки на загальну
площу 61,19 га строком до 31.03.2011 року, який
13.06.2006 року зареєстрований у
Тальнівському районному відділі
Черкаської філії ДП "Центр ДЗК" при
Державному Комітеті України по
земельних ресурсах за № 43.

За умовами Договору орендодавець
передав, а орендар прийняв в тимчасове
користування на умовах оренди земельну
ділянку загальною площею 61,19 га, в тому
числі державний земельний запас - 33,36
га, резервний фонд - 27,83 га, які
знаходяться за межами населеного
пункту в адміністративних межах
Майданецької сільської ради.

26.07.2010 року СФГ "Зоря" звернулося до
Тальнівської РДА щодо надання дозволу
на виготовлення технічної
документації на загальну площу 61,19 га.
Листом від 03.08.2010 року Тальнівська РДА
надала дозвіл СФГ "Зоря" на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документа, що посвідчує право
користування земельними ділянками
державної власності, враховуючи, що
межі земельної ділянки встановлені в
натурі (на місцевості). На підставі
вказаного листа 01.09.2010 року між СФГ
"Зоря" та ТОВ "Земельно-кадастрове бюро"
укладено договір на розроблення
технічної документації. 17.11.2010 року
присвоєно кадастрові номери на 5
земельних ділянок загальною площею 68,
6536 га.

Розпорядження Тальнівської РДА № 555
від 30.12.2010 року затверджено технічну
документацію із землеустрою, щодо
складання документа, що посвідчує
право оренди земельними ділянками СФГ
"Зоря" загальною площею - 68,6536 га, в тому
числі: земельні ділянки площею - 31,6536 га
із земель державного запасу, земельні
ділянки площею - 37,000 га із земель
державного резервного фонду для
ведення товарного
сільськогосподарського призначення,
вид угідь - рілля. Пунктом 4 вказаного
розпорядження внесено зміни до
розпорядження голови
райдержадміністрації № 246 від 20.04.2006
року, чим змінено площу земельної
ділянки, наданої в оренду СФГ "Зоря" з
61,19 га на 68,6536 га.

На підставі вказаного розпорядження
06.01.2011 року до договору оренди землі №
246 від 28.04.2006 року було внесено зміни;

Згідно пункту 2 договору оренди від
06.01.2011 року об'єктом оренди є земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення загальною площею 68,6536 га, в
тому числі: земельні ділянки площею
31,6536 га із земель державного запасу та
площею 37,0000 га із земель державного
резервного фонду для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
які відносяться до земель
сільськогосподарського призначення,
вид угіддя - рілля, що знаходяться в
адмінмежах Майданецької сільської
ради за межами населеного пункту.

На думку прокурора, розпорядження
Тальнівської районної державної
адміністрації від 555 № 30.12.2010 „Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документа, що посвідчує право оренди
земельними ділянками СФГ „Зоря" для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
із земель державної власності, які
відносяться до земель
сільськогосподарського призначення,
вид угідь рілля, в адміністративних
межах Майданецької сільської ради,
Тальнівського району, Черкаської
області, за межами населеного пункту та
внесення змін до розпорядження голови
райдержадміністрації від 20.04.2006 № 246" та
внесені на підставі зазначеного
розпорядження зміни до договору оренди
земельної ділянки від 28.04.2006 року
суперечать чинному законодавству,
прийняте з перевищенням повноважень,
грубо порушує права та законні
інтереси держави.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, Київський апеляційний
господарський суд вважає що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до ст. 13 Конституції
України земля її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шлейфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля
є основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави. Право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Згідно ст. 148 Господарського кодексу
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною державою. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою відповідно до Земельного
кодексу України та інших законів.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Згідно з пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (редакція
чинна на момент виникнення спірних
правовідносин) до розмежування земель
державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, на яких розташовані
державні, в тому числі казенні,
підприємства, господарські товариства,
у статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї), об'єкти
незавершеного будівництва та
законсервовані об'єкти, здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» та
статті 17 Земельного кодексу України до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить: а) розпорядження
землями державної власності в межах,
визначених цим Кодексом; б) участь у
розробленні та забезпеченні виконання
загальнодержавних і регіональних
(республіканських) програм з питань
використання та охорони земель; в)
координація здійснення землеустрою та
державного контролю за використанням
та охороною земель; г) підготовка
висновків щодо надання або вилучення
(викупу) земельних ділянок; ґ) викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб у межах, визначених законом; д)
підготовка висновків щодо
встановлення та зміни меж сіл, селищ,
районів, районів у містах та міст; е)
здійснення контролю за використанням
коштів, що надходять у порядку
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
пов'язаних із вилученням (викупом)
земельних ділянок; є) координація
діяльності державних органів
земельних ресурсів; ж) вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Згідно ст. 8 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» місцеві
державні адміністрації очолюють
голови відповідних місцевих
адміністрацій.

У відповідності до ст. 6 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
на виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, щорічного послання Президента
України до Верховної Ради України про
внутрішнє і зовнішнє становище
України, актів Кабінету Міністрів
України, міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади,
які відповідно до закону забезпечують
нормативно-правове регулювання,
власних і делегованих повноважень
голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження, а
керівники структурних підрозділів -
накази.

Згідно ст. 41 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
голови місцевих державних
адміністрацій видають розпорядження
одноособово і несуть за них
відповідальність згідно із
законодавством.

Отже способом волевиявлення державної
адміністрації, яка здійснює
розпорядження власністю від імені
держави, щодо регулювання земельних
відносин є прийняття головою
відповідної адміністрації
розпорядження.

Оскільки земельні ділянки площею 68,6536
га, які знаходяться поза межами
населеного пункту в адмінмежах
Майданецької сільської ради,
відноситься до земель державної
власності, розпорядження нею здійснює
Тальнівська районна державна
адміністрація.

Як вбачається з матеріалів справи
розпорядженням Тальнівської РДА від
31.12.2010 року № 555 „Про затвердження
технічної документації із землеустрою,
щодо складання документа, що посвідчує
право оренди земельними ділянками СФГ
„Зоря" для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
із земель державної власності, які
відносяться до земель
сільськогосподарського призначення,
вид угідь рілля, в адміністративних
межах Майданецької сільської ради,
Тальнівського району, Черкаської
області за межами населеного пункту та
внесення змін до розпорядження голови
райдержадміністрації від 20.04.2006 року №
246" затверджено технічну документацію
із землеустрою, щодо складання
документа, що посвідчує право оренди,
земельними ділянками селянському
(фермерському) господарству „Зоря",
загальною площею 68,6536 га в тому числі:
земельні ділянки площею 31,6536 га, із
земель державного запасу, земельні
ділянки площею - 37,0000 га із земель
державного резервного фонду, для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
які відносяться до земель товарного
сільськогосподарського призначення,
вид угідь - рілля, за адресою: Черкаська
область, Тальнівський район, адмінмежі
Майданецької сільської ради, за межами
населеного пункту, внесено зміни до
розпорядження районної державної
адміністрації від 20.04.2006 року №246 та як
наслідок передано в оренду земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення площею 68,6536 га.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 3 статті 43 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
встановлено, що розпорядження голови
державної адміністрації, що суперечать
Конституції або законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Підставами для визнання спірного
рішення недійсним на думку прокурора є
прийняття його всупереч положень ст.123
Земельного кодексу України ст. 50 Закону
України «Про землеустрій» та Порядку
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок, з огляду
на не розроблення зацікавленою
стороною проекту відведення земельних
ділянок та не встановлення меж
земельних ділянок на місцевості.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу
України встановлено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Як випливає із ст. 123 Земельного кодексу
України виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою,
межі якої встановлені в натурі (на
місцевості), без зміни її цільового
призначення, є умовою для отримання
земельної ділянки у користування.

Разом з тим, отримання земельної
ділянки в користування є правом особи,
а не її обов'язком. А це означає, що у
разі, якщо особа, зацікавлена в
отриманні земельної ділянки у
користування, не замовить виготовлення
такої технічної документації і не
подасть її відповідному органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади, то вона не здійснить
свого права на отримання у
користування земельної ділянки.

Крім того у положення ст. 123 Земельного
кодексу України зазначено, що надання
земельних ділянок юридичним особам у
постійне користування здійснюється на
підставі рішень органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування за проектами
відведення цих ділянок. До клопотання
про відведення земельної ділянки
додаються матеріали, передбачені
частиною п'ятнадцятою статті 151 цього
Кодексу, документи, що обґрунтовують її
розмір, призначення та місце
розташування.

Частинами 1,2,3 статті 151 Земельного
кодексу України передбачено, що
юридичні особи, зацікавлені у
вилученні (викупі) земельних ділянок,
зобов'язані до початку проектування
погодити із власниками землі і
землекористувачами та сільськими,
селищними, міськими радами, державними
адміністраціями, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, Кабінетом
Міністрів України і Верховною Радою
України місце розташування об'єкта,
розмір земельної ділянки та умови її
вилучення (викупу) з урахуванням
комплексного розвитку території, який
би забезпечував нормальне
функціонування на цій ділянці і
прилеглих територіях усіх об'єктів,
умови проживання населення і охорону
довкілля.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 15 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції
чинній на момент прийняття
оскаржуваного розпорядження)
невід'ємною частиною договору оренди
землі є проект відведення земельної
ділянки у випадках, передбачених цим
Законом.

Статтею 124 Земельного кодексу України
(в редакції, чинній на момент прийняття
радою спірного рішення) встановлений
порядок передачі земельних ділянок в
оренду та визначено, що передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Згідно з частинами 4, 5 статті 16 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції,
чинній на момент прийняття
оспорюваного розпорядження та
укладення договору), якою встановлено
порядок укладання договору оренди
землі, передача земельної ділянки, межі
якої визначено в натурі (на місцевості),
в оренду без зміни її цільового
призначення здійснюється без
розроблення проекту її відведення. У
разі зміни цільового призначення
земельної ділянки надання її в оренду
здійснюється за проектом відведення в
порядку, встановленому законом.

Судова колегія вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ст.1
Земельного кодексу України
землеустрій це сукупність
соціально-економічних та екологічних
заходів, спрямованих на регулювання
земельних відносин та раціональну
організацію території
адміністративно-територіальних
утворень, суб'єктів господарювання, що
здійснюються під впливом
суспільно-виробничих відносин і
розвитку продуктивних сил;

Межування земель - комплекс робіт із
встановлення чи відновлення в натурі
(на місцевості) меж
адміністративно-територіальних
утворень, меж земельних ділянок
власників, землекористувачів, у тому
числі орендарів, із закріпленням їх
межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до п. «є» ст. 183 Земельного
кодексу України одним із завданням
землеустрою є підготовка документів,
що посвідчують право власності або
право користування землею.

Статтею 184 Земельного кодексу України
визначено, що землеустрій передбачає,
зокрема, складання проектів відведення
земельних ділянок та встановлення в
натурі (на місцевості) меж земельних
ділянок (пункти д) та е) вказаної норми).

Встановлення на місцевості меж
земельних ділянок проводиться за
процедурою, визначеною статтею 55
Закону України "Про землеустрій".

В свою чергу, проектом відведення є
технічна документація, необхідна для
здійснення дій по формуванню земельної
ділянки з певним цільовим призначенням
як об'єкта права. Розробка проекту
відведення здійснюється на підставі
статті 50 Закону України "Про
землеустрій" згідно Порядку,
закріпленому постановою Кабінетом
Міністрів України "Про затвердження
порядку розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок" від 26.05.2004 р. № 677.

В свою чергу, проектом відведення є
технічна документація, необхідна для
здійснення дій по формуванню земельної
ділянки з певним цільовим призначенням
як об'єкта права. Розробка проекту
відведення здійснюється на підставі
статті 50 Закону України "Про
землеустрій" згідно Порядку,
закріпленому постановою Кабінетом
Міністрів України "Про затвердження
порядку розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок" від 26.05.2004 р. № 677.

Вказаним Порядком визначено, що проект
відведення земельної ділянки не
розробляється у разі, коли:

земельна ділянка, межі якої визначено в
натурі (на місцевості), надається у
користування або безоплатно
передається у власність без зміни її
цільового призначення;

земельна ділянка набувається у
власність шляхом купівлі-продажу,
дарування, міни, на підставі інших
цивільно-правових угод, успадкування,
без зміни її меж та цільового
призначення;

земельна ділянка придбана на
конкурентних засадах (за результатами
земельних торгів).

Проект відведення земельної ділянки
може не розроблятися також в інших
випадках, передбачених законом.

Таким чином нормами Земельного кодексу
України та Закону України "Про
землеустрій" передбачено спрощений
порядок надання земельної ділянки в
оренду, а саме на підставі технічної
документації і таким випадком, зокрема,
є надання земельної ділянки в оренду
без зміни її цільового призначення, за
умови, якщо межі якої визначені в
натурі.

Зі змісту спірного розпорядження
вбачається, що Тальнівської районною
державною адміністрацією було надано
відповідачу-2 у строкове платне
користування земельні ділянки
загальною площею 68,6536 га, тобто саме за
спрощеною процедурою - без розроблення
відповідного проекту землеустрою та
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Дійсно слід відзначити, що спірні
земельні ділянки були надані
відповідачу-2 у користування без зміни
її цільового призначення, натомість за
наявності іншого порушення.

Відповідно до ч.1 ст.791 ЗК України,
формування земельної ділянки, як
об'єкту цивільних прав полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ді-лянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земель-ного кадастру.

Формування земельних ділянок
здійснюється: у порядку відведення
земельних ділянок із земель державної
та комунальної власності;

Сформовані земельні ділянки
підлягають державній реєстрації у
Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім
випадків, визначених у частинах шостій
- сьомій цієї статті) здійснюється за
проектами землеустрою щодо відведення
земельних ділянок.

Відповідно до постанови Кабінету
міністрів України №749 від 18.08.2010р. «Про
затверд-ження Тимчасового порядку
присвоєння кадастрового номера
земельній ділянці», кадастровий но-мер
земельної ділянки - індивідуальний
цифровий код (номер) земельної ділянки,
що не повторю-ється на всій території
України, присвоюється земельній
ділянці під час проведення її
державної реєстрації і зберігається за
нею протягом усього часу існування
такої ділянки. Визначення та
при-своєння кадастрового номера
земельній ділянці здійснюють
територіальні органи
Держземагент-ства протягом десяти
робочих днів.(п.10 Тимчасового порядку).

Проте отримана відповідачем-2 земельна
ділянка загальною площею 68,6536 га (яка
складається з п'яти окремих земельних
ділянок з кадастровими номерами:
:01:001:0740, :01:001:0741, :01:001:0742,
:01:001:0743, :01:001:0744), дещо
відрізняється від площі земельної
ділянки, отриманої СФГ «Зоря» у оренду
від відповідача-1 - земельна ділянка
площею 61,19 га (з них 33,36 га - державний
земельний запас, 27,83 га резервний фонд),
а отже за своєю правовою природою
являється новою земельною ділянкою та
не може обліковуватися за одним тим
самим кадастровим номером разом із
своєю попередницею та потребує
встановлення меж в натурі у
відповідності до норм земельного
законодавства.

Згідно п. 1.3. Наказу Державного комітету
України із земельних ресурсів, від
18.05.2010, № 376 "Про затвердження
Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками" межа
земельної ділянки - сукупність ліній,
що утворюють замкнений контур і
розмежовують земельні ділянки.

Відповідно до п. 2.8 Наказу технічна
документація із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) включає, зокрема
акт прийомки-передачі межових знаків
на зберігання, який включається до
документації із землеустрою після
виконання робіт із встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та закріплення їх межовими
знаками (додаток 2).

Згідно з п.3.12 Інструкції закріплення
межовими знаками меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) здійснюється
виконавцем у присутності власника
(користувача) земельної ділянки,
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок або уповноваженого
ним (ними) особою. Повідомлення
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок про дату і час
проведення робіт із закріплення
межовими знаками меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) здійснюється
виконавцем завчасно, не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до початку робіт із
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 04.05.1999 №43, що зареєстрований у
Міністерстві юстиції України 04.06.1999 за
№354/3647, роботи зі складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку або на право постійного
користування земельною ділянкою
включають, зокрема, встановлення
(відновлення) в натурі (на місцевості)
меж земельної ділянки та меж обмежень
на використання земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів перевірки
проведеною прокуратурою Тальнівського
району, на час затвердження спірного
розпорядження Тальніквською РДА межі
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) встановлені не були.

Натомість, всупереч вищенаведеному, за
відсутності проекту відведення
земельної ділянки Тальнівською
районною державною адміністрацією
було прийнято спірне розпорядження від
31.12.2010 року № 555, яким відповідачу-2
надано в оренду земельну ділянку
загальною площею 68,6536 га та внесено
зміни до існуючого договору оренди на
підставі технічної документації із
землеустрою незважаючи на те, що спірна
земельна ділянка не була сформована як
об'єкт земельної власності, тобто не
було визначено її технічні і
економічні характеристики, правовий
статус та опис, що в цілому дає
можливість виділити її серед інших
земельних ділянок.

Таким чином колегія суддів вважає, що в
даному випадку земельна ділянка площею
68,6536 га була надана місцевою державною
адміністрацією суб'єкту
підприємницької діяльності за
відсутності встановлення її меж на
місцевості та без розроблення проекту
землеустрою, що у свою чергу прямо
суперечить нормам земельного
законодавства чинного на момент
виникнення спірних взаємовідносин.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів дійшла висновку про
суперечливість оспорюваного
розпорядження Тальнівської районної
державної адміністрації від 31.12.2010 № 555
вимогам чинного на момент його
прийняття законодавства, а отже
оспорюваний акт індивідуальної дії
підлягає визнанню недійсним у судовому
порядку.

Що стосується позовних вимог про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки колегія суддів
зазначає наступне.

У відповідності до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Підставою недійсності правочину, у
відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч. 1 ст. 203);

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2 ст. 203);

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч. 3 ст. 203);

- правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом (ч.4 ст. 203)

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203).

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р.
„Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" передбачено, що
цивільні відносини щодо недійсності
правочинів регулюються Цивільним
кодексом України (далі - ЦК), Земельним
кодексом України, Сімейним кодексом
України, Законом України від 12 травня
1991 року № 1023-ХІІ „Про захист прав
споживачів" (в редакції Закону від 1
грудня 2005 року № 3161-ІУ), Законом України
від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІУ „Про
оренду землі" (в редакції Закону від 2
жовтня 2003 року № 1211-IV) та іншими актами
законодавства.

При розгляді справ про визнання
правочинів недійсними суди залежно від
предмета і підстав позову повинні
застосовувати норми матеріального
права, якими регулюються відповідні
відносини, та на підставі цих норм
вирішувати справи.

Суб'єкт господарювання має право на
визнання за ним права на оренду
земельної ділянки за умов дотримання
вимог статті 124 Земельного кодексу
України і статті 16 Закону України "Про
оренду землі".

В пункті 2.26 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 17
травня 2011 року, № 6 "Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин"
зазначено, що у вирішенні спорів про
визнання недійсними договорів оренди
земельної ділянки суди мають
з'ясовувати наявність на момент
укладення оспорюваного договору
оренди рішення органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
про надання дозволу на розроблення
проекту відведення земельної ділянки,
оскільки його відсутність суперечить
вимогам пункту 5 частини четвертої
статті 15 Закону України "Про оренду
землі" та пункту 3 Порядку розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 травня 2004 року N 677.

Також, розглядаючи справи у спорах про
визнання недійсними договорів оренди,
суди повинні з'ясовувати питання
чинності рішень (розпоряджень), на
підставі яких було укладено такі
договори.

З огляду на положення ст. 124 Земельного
кодексу України, відповідний договір
оренди земельної ділянки державної
власності може бути визнаний недійсним
з підстав незаконності передання в
оренду земельної ділянки, зокрема
через недодержання конкурентних засад,
лише за умови визнання недійсним
рішення органу державної влади про
надання в оренду цієї ділянки, що є
підставою для укладення оспорюваного
договору.

Отже враховуючи визнання недійсним в
судовому порядку розпорядження
Тальнівської районної державної
адміністрації від 31.12.2010 року № 555,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність визнання договору оренди
земельної ділянки від 06.01.2011 року,
зареєстрований 24.05.2012 року за номером
03447, недійсним.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача-2 повернути земельні
ділянки загальною площею 68,6536 га,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13, 41 Конституції
України держава забезпечує захист прав
усіх суб'єктів права власності. Кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, і
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності.

Згідно з частиною 1 статті 78 Земельного
кодексу України право власності на
землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

Частиною 4 статті 373 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник
земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
призначення.

Відповідно до частини 2 статті 328
Цивільного кодексу України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Нормами статті 152 Земельного кодексу
України передбачено, що держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу
України порушені права
землекористувачів підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Згідно зі ст. 386 Цивільного кодексу
України держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності.

Статтею 393 Цивільного кодексу України
визначено, що правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується. Власник майна, права
якого порушені внаслідок видання
правового акта органом державної
влади, органом влади Автономної
Республіки Крим або органом місцевого
самоврядування, має право вимагати
відновлення того становища, яке
існувало до видання цього акта.

Оскільки земельні ділянки незаконно
вибули з користування держави,
поновлення порушеного права позивача,
крім визнання недійсними
розпорядження Тальнівської районної
державної адміністрації та договору
оренди земельної ділянки, укладеного з
СФГ «Зоря», можливе шляхом повернення
цих земель державі.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального права, апеляційну скаргу
Заступника прокурора Черкаської
області підлягає задоволенню, рішення
Господарського суду Черкаської
області від 09.04.2014р. у справі № 925/68/14
скасуванню.

У зв'язку з задоволенням апеляційної
скарги позивача, відповідно до вимог
ст.49 Господарського процесуального
кодексу України, судовий збір за
розгляд позовної заяви та апеляційної
скарги покладається на відповідачів
пропорційно.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Черкаської області
задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду
Черкаської області від 09.04.2014 року у
справі № 925/68/14 скасувати .

3. Прийняти нове рішення, яким:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним розпорядження
Тальнівської районної державної
адміністрації від 30.12.2010 № 555 „Про
затвердження технічної документації
із землеустрою, щодо складання
документа, що посвідчує право оренди
земельними ділянками СФГ „Зоря" для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
із земель державної власності, які
відносяться до земель
сільськогосподарського призначення,
вид угідь рілля, в адміністративних
межах Майданецької сільської ради,
Тальнівського району, Черкаської
області за межами населеного пункту та
внесення змін до розпорядження голови
райдержадміністрації від 20.04.2006 року №
246".

Визнати недійсним договір оренди
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
площею 68,6536 га , яка розташована в
адміністративних межах Майданецької
сільської ради, Тальнівського району,
Черкаської області, за межами
населеного пункту, укладений між
Тальнівською районною державною
адміністрацією та Селянським
фермерським господарством «Зоря»
06.01.2011, зареєстрований 24.05.2012 за №
03447.

Зобов'язати Селянське фермерське
господарство «Зоря» повернути
земельні ділянки, які знаходяться за
межами населеного пункту в
адміністративних межах Майданецької
сільської ради, загальною площею 68,6536
га.

4. Стягнути з Селянського фермерського
господарства "Зоря" (20442, с. Майданецьке,
Тальнівського району, Черкаської
області; ) в дохід
державного бюджету України судові
витрати у розмірі 609,00 грн. (шістсот
дев'яти гривень 00 коп.) за розгляд
позовної заяви.

5. Стягнути з Селянського фермерського
господарства "Зоря" (20442, с. Майданецьке,
Тальнівського району, Черкаської
області; ) в дохід
державного бюджету України судові
витрати у розмірі 304,50 грн. (триста
чотири гривні 50 коп.) за розгляд
апеляційної скарги.

6. Стягнути з Тальнівської районної
державної адміністрації (20400, м. Тальне,
Черкаська область; ЄДРПОУ 0461286) в дохід
державного бюджету України судові
витрати у розмірі 609,00 грн. (шістсот
дев'яти гривень 00 коп.) за розгляд
позовної заяви.

7. Стягнути з Тальнівської районної
державної адміністрації (20400, м. Тальне,
Черкаська область; ЄДРПОУ 0461286) в дохід
державного бюджету України судові
витрати у розмірі 304,50 грн. (триста
чотири гривні 50 коп.) за розгляд
апеляційної скарги.

8. Видачу наказу на виконання даної
постанови доручити Господарському
суду Черкаської області.

9. Матеріали справи № 925/68/14
повернути до Господарського суду
Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
І.А. Іоннікова

С.А. Гончаров