ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 р.
Справа №917/847/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український папір",
вул. Куренівська 2-б, м.Київ, 04073

до Головного управління
Держземагенства у Полтавській області,
вул.Уютна, 235, м.Полтава, 36038

про стягнення 32795,96грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: Легкий Ю.Я.

від відповідача: Леус О.В.

У судовому засіданні 03.07.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частину рішення
відповідно до ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості за Договором поставки
№П-236 від 21.11.2013р. у розмірі 32795,96грн., у
т.ч. 30000,00грн. - сума основного боргу,
1004,99грн. - інфляційні нарахування,
1584,43грн. - пеня, 206,54грн. - 3% річних.

Відповідач у запереченнях від 17.06.2014р.
вих. №9-1799/0/1-14 суму боргу визає
частково, а самк у розмірі 30872,98грн., у
т.ч.30000грн. - сума основного боргу та
872,98грн. - пеня, проти суми інфляційних
нарахуваннь у розмірі 1004,99грн., 711,45грн.
- пеня та 206,54грн. - 3% річних заперечує.

Відповідач 03.07.2014р. за вхід. №8516 надав
до суду копії платіжних доручень про
сплату 30872,98грн.

Розглянувши матеріали справи,
всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши і оцінивши подані сторонами
докази, на які вони посилаються як на
підставу своїх вимог та заперечень, в
їх сукупності, заслухавши
представників сторін, суд встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Український папір»
(Постачальник, Позивач) та Головне
управління Держземагенства у
Полтавській області (Покупець,
Відповідач) уклали між собою Договір
від 21.11.2013 року №П-236 (Договір), пунктом
1.1. якого передбачено, що Постачальник
зобов'язується передати у власність
Покупця Товар в асортименті, кількості
та за цінами вказаними в
рахунках-фактурах, а саме: (папір А4,
рулонний папір для факсового апарату,
канцелярські товари (гумка, клей,
олівець, скотч, папка, файли, конверти,
ручки авт.), а Відповідач зобов'язується
прийняти цей Товар та провести його
оплату на умовах та в порядку,
визначених даним Договором.

Згідно з п. 2.1. Договору загальна сума
даного Договору становить суму Товару,
отриманого по всім накладним на
протязі дії даного Договору. Пунктом 2.5.
Договору визначена загальна сума
Договору в розмірі 30000,00 (тридцять
тисяч) гривень з урахуванням ПДВ.

Згідно з п. З.1. Договору Постачальник
здійснює поставку Товару на протязі 5
(п'яти) днів з моменту отримання
замовлення від Покупця (у вигляді
листів, факсимільних повідомлень тощо).

Позивач свої зобов'язання за Договором
сумлінно виконав та поставив
Відповідачу Товар на загальну вартість
30000,00 (тридцять тисяч) гривень з
урахуванням ПДВ, що підтверджується
копіями видаткових накладних, які
знаходяться у матеріалах справи.

Згідно з пунктом 5.1. Договору Товар
вважається прийнятим Покупцем від
Постачальника за кількістю та якістю
після підписання уповноваженими
представниками Сторін відповідної
накладної.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата за
поставлений Товар проводиться
Покупцем на підставі рахунка-фактури,
складеного Постачальником, у розмірі
100% протягом 14 (чотирнадцяти)
календарних днів з моменту поставки
Товару.

Позивач в обгрунтування позову
посилається на те, що відповідач не
виконав свої зобов'язання по сплаті
коштів по Договору в сумі 30000,00грн.

Після порушення провадження у справі
відповідач надав суду копії платіжних
доручень про сплату 30872,98грн.

Дослідивши подані відповідачем копії
платіжних доручень суд встановив, що
сума у розмірі 872,98грн. сплачена
відповідачем за договором №П237 від
21.11.2013р., який не є предметом спору у
даній справі, сума у розмірі 30000,00грн.
сплачена за договором №П236 від 31.11.2013р.

Таким чином, врахувавши викладене,
провадження у справі в частині
стягнення суми основного боргу у
розмірі 30000,00грн. підлягає припиненню
відповідно до п.1-1 ст.80 ГПК України у
зв"язку з відсутністю предмету спору.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, у
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та в
установлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Статтею 193 ГК України передбачено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст, 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
Договором або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
визначено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання, а пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 6.2. Договору встановлені
наступні види санкцій: - за
несвоєчасну оплату поставленого
Товару Покупець сплачує
Постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
прострочення оплати, від несплаченої
суми, за кожен день прострочення.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Так, відповідачу нараховано пеню у
розмірі 1584,43грн., інфляційні у розмірі
1004,99грн. та 3% річних у розмірі 206,54грн.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем пені, інфляційних нарахувань
та трьох процентів річних від
простроченої суми у розмірі 30000,00грн.,
згідно наданого позивачем розрахунку,
суд прийшов до висновку, що вимоги
позивача є правомірними та підлягають
задоволенню.

Відповідач вказує на те що, погашення
кредиторської заборгованості перед
ТОВ "Український папір" виникло
внаслідок відсутності коштів із
держбюджету, які повинно перерахувати
ГУДКСУ у Полтавській області.

Вказані доводи судом відхиляються,
оскільки на підставі частини другої
статті 617 Цивільного кодексу України,
частини другої статті 218
Господарського кодексу України
відсутність бюджетних коштів не є
обставиною, яка може звільняти
боржника від господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 34 ГПК України
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення
лише частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Керуючись ст.ст. 49, п.1.1 ст.80, ст.
ст. 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Головного управління
Держземагенства у Полтавській області,
вул.Уютна, 235, м.Полтава, 36038 (, п/р 4953 в ГУДКСУ в Полтавській
області, МФО 831019) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Український папір", вул. Куренівська
2-б, м.Київ, 04073 (р/р ПАТ АБ
"Укргазбанк" в м.Києві, МФО 320478, ) заборгованість за
Договором поставки №П-236 від 21.11.2013р. у
розмірі 2795,96грн., у т.ч. 1004,99грн. -
інфляційні нарахування, 1584,43грн. - пеня,
206,54грн. - 3% річних, а також 1827,00грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

3. Провадження у справі щодо стягнення
суми основного боргу у розмірі 30000,00грн.
припинити.

Повний текст рішення складено: 07.07.2014р.

Суддя
Кльопов І.Г.