ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 р.
Справа №917/723/14

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Фізичної особа-підприємця ОСОБА_2,
АДРЕСА_2

про стягнення 1433,11грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

У судовому засіданні 20.05.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
відповідно до ст.85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про
стягнення з відповідача
заборгованості за Договором №01 від
10.02.2012р. у розмірі 1433,11грн., у т.ч.
1375,00грн., 26,13грн. - інфляційні
нарахування та 31,98грн. - 3% річних.

Позивач позовні вимоги підтримує у
повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав, у
судовому засіданні проти суми боргу не
заперечив.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

10 лютого 2012 року між ФОП ОСОБА_1
(Продавець) та ФОП ОСОБА_2 (Покупець) був
укладений Договір № 01, згідно з
розділом 1 якого Продавець продає, а
Покупець купує товари "Припейд" (згідно
Додатку № 1 до Договору).

Вказаний у договорі товар передано
Продавцем на підставі видаткових
накладних від 09.02.2012 року № 00024411, від
21.02.2012 року № 00025092, від 29.02.2012 року №
00025644 на загальну суму 1 375,00 грн.

Згідно п.3.1 Договору покупець оплачує
товар по факту продажу останнього та
п.3.2 визначено, що максимальна
заборгованість покупця перед
продавцем не може перевищувати 1000
гривень.

На момент передачі товару, відповідно
до п.4.1 Договору, претензій щодо
упаковки, кількості та асортименту
товару на адресу позивача не надходило.

Враховуючи зазначене продавець на
виконання умов Договору поставляв
Покупцю продукцію.

Проте відповідач не виконав свого
обов'язку по оплаті поставленої
продукції. Неоплаченою залишається
продукція, поставлено відповідно до
вищевказаних видаткових накладних.

У відповідності до вимог
Господарського кодексу України, з
метою досудового врегулювання даного
конфлікту позивачем, на адресу
відповідача 31.05.2013 року було направлено
претензію №1 від 22.05.2013 року про сплату
суми боргу за поставлений товар .

Проте відповідач грошові кошти за
поставлений товар не сплатив.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, у
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та в
установлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Статтею 193 ГК України передбачено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною першою ст. 530 ЦК України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Так Відповідачу нараховано 26,13грн. -
інфляційних та 31,98грн. -3% річних.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем інфляційних нарахувань та
трьох процентів річних , суд прийшов до
висновку, що вимоги позивача
відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України є правомірними та підлягають
задоволенню.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як зазначається в частині першій ст.32
ГПК України, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору.

Проаналізувавши матеріали справи,
оцінивши надані докази, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обгрунтовані, підтверджені
матеріалами справи, визнаються
відповідачем та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України
судові витрати, понесені позивачем при
подачі позову, покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст.43, 49, 78, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, АДРЕСА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_2) -
заборгованість за Договором №01 від
10.02.2012р. у розмірі 1433,11грн., у т.ч.
1375,00грн., 26,13грн. - інфляційні
нарахування та 31,98грн. - 3% річних, а
також 1827,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено: 21.05.2014р.

Суддя
Кльопов І.Г.