ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" липня 2014 р.Справа № 916/2239/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛУКОЙЛ ЕНЕРГІЯ І ГАЗ
КАЛУШ"

до відповідача: публічного
акціонерного товариства "ОДЕСЬКИЙ
НАФТОПЕРЕРОБНИЙ ЗАВОД"

про стягнення 3 056 787,81 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Калниш Д.С. за довіреністю
№ 06 від 07.07.2014р.

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю "ЛУКОЙЛ
ЕНЕРГІЯ І ГАЗ КАЛУШ", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
публічного акціонерного товариства
"ОДЕСЬКИЙ НАФТОПЕРЕРОБНИЙ ЗАВОД" 3 056
787,81 грн., де 2 935 247,37 грн. суми основного
боргу із врахуванням індексу інфляції,
19 190,60 грн. - 3% річних, 102 349,84 грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 16.06.2014р. позовну заяву
(вх.№2268/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/2239/14 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

11.07.2014р. на адресу господарського суду
Одеської області надійшла зустрічна
позовна заява (вх.№2775/14) публічного
акціонерного товариства "ОДЕСЬКИЙ
НАФТОПЕРЕРОБНИЙ ЗАВОД" до товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛУКОЙЛ
ЕНЕРГІЯ І ГАЗ КАЛУШ" про визнання
недійсним договору, яка ухвалою суду
була прийнята до спільного розгляду з
первісним позовом по справі №916/2239/14 та
об'єднано зустрічний позов в одне
провадження із первісним позовом.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи (вх.№18395/14
від 15.07.2014р.) судом задоволено.

16.07.2014р. позивач звернувся до суду із
заявою про уточнення заявлених
позовних вимог (вх.№18585/14), відповідно
до якої просить суд стягнути з
відповідача 2 935 247,37 грн. - основного
боргу, 102 349,84 грн. - пені, 19 160,60 грн. - 3%
річних, яка судом прийнята до розгляду.

Заява відповідача про передачу справи
на колегіальний розгляд (вх.№19775/14 від
30.07.2014р.) судом не задоволена, з підстав
її необґрунтованості.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 31.07.2014р. зустрічний позов
публічного акціонерного товариства
"ОДЕСЬКИЙ НАФТОПЕРЕРОБНИЙ ЗАВОД" -
залишено без розгляду.

Представник позивача уточнені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

10 жовтня 2011р. між товариством з
обмеженою відповідальністю "ЛУКОЙЛ
ЕНЕРГІЯ І ГАЗ КАЛУШ" (Постачальник) та
публічним акціонерним товариством
"ЛУКОЙЛ - ОДЕСЬКИЙ НАФТОПЕРЕРОБНИЙ
ЗАВОД" (Споживач) було укладено договір
купівлі-продажу електричної енергії
№11/279, згідно умов п.1.1. якого, у період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р. Постачальник
здійснює продаж електричної енергії
(електроенергія) Споживачу, а Споживач
оплачує вартість спожитої
(використаної, купленої)
електроенергії у відповідності до умов
даного Договору. Орієнтована загальна
сума Договору складе 5 800 000,00 грн. (п'ять
мільйонів вісімсот тисяч гривень 00
копійок) з урахуванням ПДВ (20%). Вказана
загальна сума Договору є орієнтовною
та уточнюється виходячи з об'ємів
фактично спожитої Споживачем
електроенергії та тарифів на
електроенергію, встановлених умовами
цього Договору.

Відповідно до п.1.2. Договору предметом
продажу є активна електрична енергія.
Споживач не оплачує за перетікання
реактивної електричної енергії між
електромережею Постачальника та
електроустановками, для яких купується
електрична енергія за цим Договором.

Умовами п.2.3.2. Договору визначено, що
Споживач зобов'язаний проводити оплату
за спожиту електричну енергію виключно
коштами в безготівковій формі шляхом
банківського переказу на поточний
рахунок Постачальника та в обсягах,
порядку і в терміни, визначені у
відповідності до розділів 5 та 7 даного
Договору.

Пунктом 4.2.1. Договору встановлено, що
Споживач несе відповідальність за:
своєчасне внесення платежів згідно
умов даного Договору. За несвоєчасне
внесення платежів Споживач сплачує
Постачальнику пеню за кожний день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати, у розмір подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
нараховується пеня, від суми
заборгованості за кожний день
прострочення. Сума пені зазначається у
розрахунковому документі окремим
рядком; дотримання режимів споживання
електричної енергії в частині
договірних обсягів, узгоджених згідно
умов даного договору на відповідні
розрахункові періоди.

Зі змісту п.п.7.4.,7.5. Договору вбачається,
що рахунки, виставлені Постачальником
у відповідності до умов даного
Договору, підлягають оплаті Споживачем
на протязі 5 (п'яти) банківських днів з
дня їх отримання. Оплата вартості
обсягів споживання електроенергії
здійснюється Споживачем на підставі
відповідних рахунків Постачальника
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок
Постачальника у такі терміни:

- до 25-го числа місяця, що передує
розрахунковому - 30% (тридцять відсотків)
вартості договірного обсягу
споживання електроенергії,
узгодженого згідно умов даного
Договору;

- до 05-го числа поточного місяця - 35%
(тридцять п'ять відсотків) вартості
договірного обсягу споживання
електроенергії, узгодженого згідно
умов даного Договору;

- до 15-числа поточного місяця - 35%
(тридцять п'ять відсотків) вартості
договірного обсягу споживання
електроенергії, узгодженого згідно
умов даного Договору.

Копії рахунків на оплату
електроенергії та податкових
накладних, на підставі яких Споживач
здійснює оплату, надаються
Постачальником Споживачу по факсу на
номер (048)366-205, або електронною поштою на
адреси та
не пізніше ніж за 5 (п'ять) банківських
днів до вищевказаних термінів
розрахунків.

За приписами п.7.6. Договору 7.6.
остаточний розрахунок за підсумками
розрахункового періоду здійснюється
на підставі двостороннього Акту
купівлі-продажу електричної енергії та
рахунку, який виставляється
Споживачу Постачальником в термін не
пізніше 4 (четвертого) числа місяця,
наступного за розрахунковим, на
підставі даних про фактичне споживання
електричної енергії Споживачем за
розрахунковий період.

Якщо вартість фактично спожитої
електроенергії перевищує суму коштів,
сплачених Споживачем за
електроенергію, спожиту у відповідному
розрахунковому періоді, Споживач
здійснює остаточний розрахунок
протягом 5 (п'яти) банківських днів з
дати отримання рахунку.

Якщо сума коштів, сплачених Споживачем
за електроенергію, спожиту у
відповідному розрахунковому періоді,
перевищує вартість фактично спожитої
електроенергії, надлишково сплачені
кошти:

- або повертаються Споживачу
Постачальником протягом 5 (п'яти)
банківських днів з моменту отримання
Постачальником письмової вимоги
Споживача про повернення коштів;

- або враховуються при визначенні
чергового платежу Споживача за
електроенергію, спожиту у наступному
розрахунковому періоді.

Купівля-продаж електроенергії за
розрахунковий період оформлюється між
Постачальником та Споживачем
двостороннім Актом купівлі-продажу
електричної енергії.

Даний Договір вступає в силу з дати
підписання його обома сторонами та діє
до "31" грудня 2012 року за умовами надання
Постачальником Споживачу завіреної
копії ліцензії на право здійснення
підприємницької діяльності з
постачання електричної енергії за
нерегульованим тарифом до "01" грудня
2011р. Сторони протягом наступних 10
(десяти) календарних днів проведуть
переговори стосовно змінення періоду
продажу електроенергії за цим
Договором, встановленого в пункті 1.1.
Договору, та відповідно строку дії
Договору. В разі недосягнення згоди
Сторонами у вказаній вище строк цей
Договір припиняє свою дію починаючи з
"11" грудня 2011 року. У випадку, якщо на
момент закінчення дії Договору сторони
не завершили розрахунки між собою, то
термін дії Договору автоматично
продовжується в частині виконання
грошових зобов'язань до повного
завершення розрахунків між сторонами.

Як зазначає позивач, у відповідача в
лютому 2014р. та березні 2014р. утворилась
заборгованість за спожиту активну
електричну енергію в сумі 2 779 590,31 грн.,
що підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків станом на 28.02.2014р.,
який підписано уповноваженими
представниками сторін та скріплений їх
печатками.

З підстав існування заборгованості
відповідача, позивач звернувся до
останнього з претензією (вих.№50 від
20.03.2014р.), яка відповідачем була
залишена без відповіді.

Неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
купівлі-продажу електричної енергії
№11/279 в частині здійснення оплати
спожитої електричної енергії і стало
підставою для позивача звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу
України визначено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
матеріальної шкоди.

Судом встановлено наявність наданих
позивачем відповідачу послуг з
постачання електричної енергії.

Так, за матеріалів справи вбачається,
що відповідачем договірні зобов'язання
щодо оплати спожитої електричної
енергії не виконані належним чином,
внаслідок чого за відповідачем
утворилась заборгованість перед
позивачем в сумі 2 779 590,31 грн., у зв'язку з
чим стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає сума заборгованості
за спожиту активну електричну енергію,
встановлена судом в розмірі 2 779 590,31 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з відповідача 19
190,60 грн. - 3% річних, 102 349,84 грн. - пені, 155
657,06 грн. - індексу інфляції.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 3% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором
купівлі-продажу електричної енергії.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції. Вимогу щодо сплати штрафних
санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Як було вище встановлено судом, за
порушення зобов'язань за договором
позивач нарахував відповідачу у
відповідності до приписів договору 102
349,84 грн. пені, нараховану за
несвоєчасну оплату вартості спожитої
активної електричної енергії, при
цьому судом встановлено що наданий
позивачем розрахунок пені здійснені
належним чином, у зв'язку з чим
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає сума пені в розмірі
102 349,84 грн.

Щодо позовної вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
індексу інфляції, суд зазначає
наступне:

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок позивача
індексації ціни товару, судом
встановлено, що його здійснено
належним чином, у зв'язку з чим з
відповідача на користь позивача слід
стягнути суму індексу інфляції в
розмірі заявленому позивачем, тобто в
сумі 155 657,06 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛУКОЙЛ
ЕНЕРГІЯ І ГАЗ КАЛУШ", у зв'язку з чим
стягненню з публічного акціонерного
товариства "ОДЕСЬКИЙ НАФТОПЕРЕРОБНИЙ
ЗАВОД" на користь позивача підлягає
основний борг, встановлений судом в
розмірі 2 779 590,31 грн., пеня в
розмірі 102 349,84 грн., 3% річних в розмірі 19
190,60 грн., індекс інфляції в розмірі 155
657,06 грн.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору, а саме 61 135,77 грн.
судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛУКОЙЛ ЕНЕРГІЯ І ГАЗ
КАЛУШ"

- задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "ОДЕСЬКИЙ НАФТОПЕРЕРОБНИЙ
ЗАВОД" (65041, Одеська обл., м. Одеса, вул.
Шкодова гора, буд. 1/1, код ЄДРЮОФОП 00152282)
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛУКОЙЛ ЕНЕРГІЯ І ГАЗ
КАЛУШ" (77306, Івано-Франківська обл., м.
Калуш, вул. Промислова, буд. 4, код
ЄДРЮОФОП 35518272) 2 779 590 (два мільйона
сімсот сімдесят дев'ять тисяч п'ятсот
дев'яносто) грн. 31 коп. - основного боргу,
102 349 (сто дві тисячі триста сорок
дев'ять) грн. 84 коп. - пені, 19 190
(дев'ятнадцять тисяч сто дев'яносто)
грн. 60 коп. - 3% річних, 155 657 (сто п'ятдесят
п'ять тисяч шістсот п'ятдесят сім) грн. 06
коп. - індексу інфляції, 61 135 (шістдесят
одна тисяча сто тридцять п'ять) грн. 77
коп. - судового збору.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено 05.08.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.