ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2014
Справа № 917/1258/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
промислово-технічна проектна група",
вул. 50 років СРСР, буд. 29, м. Кременчук,
Полтавська обл., 39600

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод",
вул. І.Приходька, буд. 141, м. Кременчук,
Полтавська обл., 39621

про стягнення 17 826,90 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: Чишинський Р.В.,
довіреність № 410 від 14.07.2014 р.,
посвідчення адвоката № 761;

від відповідача: не з'явилися.

17.07.2014 р. у судовому засіданні
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення, залучено її до
матеріалів справи та повідомлено про
термін виготовлення повного тексту
судового рішення.

Суть спору : розглядається позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
промислово-технічна проектна група"
про стягнення з Публічного
акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод" 17
826,90 грн. заборгованості, що виникла
внаслідок неналежного виконання
останнім умов укладеного між сторонами
03.12.2013 р. Договору поставки № 0560-СН/1, з
яких : 15 888,86 грн. основна
заборгованість, 674,69 грн. пеня, 115,32 грн.
три проценти річних та 1 148,03 грн.
інфляційні втрати.

Відповідач представництво у судове
засідання не забезпечив, вимоги суду не
виконав, поважних причин щодо цього
суду не повідомив. Останній відповідно
до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в
господарських судах України та пп. 3.9.1
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" був належним чином та
завчасно повідомлений про дату, час і
місце проведення судового засідання, а
також про покладені на нього обов'язки,
про що свідчать матеріали справи.

За допомогою факсу останнім надіслано
до суду клопотання вх. № 9209 від 16.07.2014 р.
про відкладення розгляду справи у
зв'язку щ неможливістю забезпечення
представництва у судове засідання
17.07.2014 р..

Заявлене відповідачем клопотання про
відкладення розгляду справи відхилене
судом з огляду на те, що останнім не
надано доказів на підтвердження
викладених у ньому обставин, що
виключає можливість для ствердження
про наявність поважних причин неявки
представника відповідача у судове
засідання. При вирішенні
вищезазначеного клопотання судом
враховано ч. 2 пп. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", відповідно до якої
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою ст. 28 ГПК України, з числа як
своїх працівників, так і осіб, не
пов'язаних з ним трудовими відносинами.
Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без представника підлягає
доведенню учасником судового процесу
на загальних підставах (ст.ст. 32-34 ГПК
України). Крім того, неможливість
забезпечення представництва у судове
засідання не є перешкодою для
виконання вимог суду (ухвала суду від
27.06.2014 р. про порушення провадження у
даній справі отримана представником
відповідача 02.07.2014 р.).

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку суд не оцінює вказані обставини
як підставу для подальшого відкладення
розгляду справи. Спір розглядається за
наявними матеріалами відповідно до ст.
75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
оцінивши надані докази, суд,

встановив:

03.12.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
промислово-технічна проектна група"
(постачальник) та Публічним
акціонерним товариством
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(покупець) було укладено Договір
поставки № 0560-СН/1 (а.с. 10-12, далі -
Договір поставки), за умовами якого
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
промислово-технічна проектна група"
(постачальник) зобов'язувалося в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, поставити і передати у
власність покупцю визначений цим
договором товар, а Публічне акціонерне
товариство "Кременчуцький
сталеливарний завод" (покупець)
зобов'язувалося прийняти цей товар та
своєчасно здійснювати його оплату.

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне:

- найменування, одиниця виміру,
загальна кількість товару, що підлягає
поставці за цим Договором, ціна за
одиницю товару, його часткове
співвідношення (асортимент,
номенклатура), визначаються
специфікацією - (ями) (надалі іменується
"специфікація"), що є додатками до цього
Договору. Специфікація є декларативним
додатком до цього договору (п. 1.2
Договору поставки);

- загальна ціна товару за цим Договором
становить 972,38 грн., в тому числі ПДВ (п.
1.4 Договору поставки);

- специфікація № 1 викладена у п. 1.5
Договору поставки;

- поставка товару за цим Договором
здійснюється у такі строки : до 15
календарних днів з дати отримання
постачальником заявки Покупця на
замовлення товару. Датою поставки
вважається дата підписання видаткової
накладної або дата на
товарно-транспортній накладній
перевізника або дата календарного
штемпеля залізничної накладної чи
квитанції про приймання вантажу (п. 2.1
та п. 2.4 Договору поставки);

- розрахунки за товар здійснюються
протягом 60 кaлeндaрниx днів з дати
поставки. Оплата здійснюється шляхом
переказу Покупцем грошових коштів на
розрахунковий рахунок Постачальника,
що визначений у цьому Договорі (п. 5.1, п.
5.2 Договору поставки);

- товар приймається Покупцем згідно
видаткової накладної. Відвантаження
товару Покупцю здійснюється після
пред'явлення останнім довіреності на
право отримання товарно-матеріальних
цінностей (п. 8.2 Договору поставки);

- у випадку порушення Покупцем строку
розрахунку за поставлений товар
останній сплачує на користь
Постачальника неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що діла
під час порушення грошового
зобов'язання від суми заборгованості
за кожний день прострочення (п. 9.5
Договору поставки);

- цей Договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками Сторін. Строк цього Договору
починає свій перебіг у момент,
визначений у п. 12.1 цього Договору
закінчується 31 грудня 2014 р. (п. 12.1, п. 12.2
Договору поставки).

02.01.2014 р. до вказаного Договору поставки
№ 0575-СН між сторонами було укладено
Додаткову угоду № 1 (а.с. 13), згідно якої
сторони вносили зміни до п. 1.3 Договору,
а саме : загальна сума Договору
становить 15 889,62 грн., а також внесли
зміни до специфікації.

За даними позивача, на виконання умов
Договору поставки з урахуванням
додаткової угоди № 1 ним було
поставлено відповідачеві товар на
загальну суму 15 889,66 грн.. Дана обставина
підвереджується видатковою накладною
№ 58 від 29.01.2014 р. на суму 1 588,86 грн. (а.с. 15),
видатковою накладною № 33 від 22.01.2014 р.
на суму 14 300,80 грн. (а.с. 14). Дані первинні
документи підписані представниками
сторін та скріплені печаткою позивача,
судом оглянуто оригінали останніх та
встановлено, що залучені до позовної
заяви копії відповідають оригіналам.

Факт отримання представником
відповідача товару від позивача за
вказаними видатковими накладними
підтверджується довіреністю №
від 20.01.2013 р..

За даними позивача на момент
пред'явлення позову до суду в порушення
умов Договору поставки відповідач
вартість товару не оплатив,
заборгованість останнього складає 15
889,66 грн..

З огляду на невиконання відповідачем
зобов'язань щодо оплати товару позивач
звернувся до останнього з листом № 328
від 20.05.2014 р., у якому вимагав сплатити
заборгованість з оплаті вартості
отриманого товару. Даний лист
отриманий відповідачем 26.05.2014 р., про що
свідчать матеріали справи.

Враховуючи відсутність реагування на
вказаний лист та вважаючи свої права
порушеними, позивач звернувся до суду з
даним позовом з вимогою про стягнення з
відповідача 17 826,90 грн. заборгованості,
що виникла внаслідок неналежного
виконання останнім умов укладеного між
сторонами 03.12.2013 р. Договору поставки №
0560-СН/1, з яких : 15 888,86 грн. основна
заборгованість, 674,69 грн. пеня, 115,32 грн.
три проценти річних та 1 148,03 грн.
інфляційні втрати.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного
між сторонами Договору поставки,
кореспондуючи права та обов'язки його
сторін, суд дійшов висновку, що оцінка
правомірності заявлених вимог має
здійснюватись з урахуванням приписів
законодавства, які регламентують
правовідносини з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного
Кодексу України). Покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару (ст. 692 Цивільного
Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом. Згідно
ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав
зобов'язання за Договором поставки,
поставивши відповідачеві товар за
вказаними вище видатковими накладними
на загальну суму 15 889,66 грн.. В свою
чергу, відповідач в порушення
прийнятих на себе зобов'язань за
вказаним Договором поставки та
приписів ст. 692 Цивільного кодексу
України не оплатив вартість
поставленого за вказаними видатковими
накладними товару у визначені
Договором поставки строки,
заборгованість останнього на момент
пред'явлення даного позову до суду та
розгляду справи у суді складає за
даними позивача 15 888,86 грн.. Дана
обставина відповідачем не спростована.

Отже, з аналізу наведених норм права та
поданих доказів, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 15 888,86 грн.
основного боргу підтверджені
документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню. При цьому суд не виходить
за межі ціни позову, визначеної
позивачем.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 115,32 грн.
трьох процентів річних та 1 148,03 грн.
інфляційних втрат, суд прийшов до
висновку, що розмір вимог позивача в
цій частині є вірним частково : в сумі
114,02 грн. трьох процентів річних та в
сумі 1 144,06 грн. інфляційних втрат за
період, відповідно з 25.03.2014 р. по 20.06.2014 р.
та з 01.04.2014 р. по 20.06.2014 р. (перерахунок
здійснено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5" та залучено до
матеріалів справи). При проведенні
перерахунку судом враховано
визначення позивачем початку періоду
прострочення виконання відповідачем
зобов'язання з оплати отриманого
товару без застосування п. 5 ст. 254
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549
Цивільного кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України. Відповідно до
ст. 230 Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231
Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. Штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

У п. 9.5 Договору поставки сторони
узгодили, що у випадку порушення
покупцем строку розрахунку за
поставлений товар останній сплачує на
користь постачальника неустойку у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла під час порушення
грошового зобов'язання від суми
заборгованості за кожний день
прострочення.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 674,69 грн. пені, суд прийшов
до висновку, що розмір вимог позивача в
цій частині є вірним частково в частині
заявленої до стягнення суми пені в
розмірі 669,05 грн. за період, відповідно
з 25.03.2014 р. по 20.06.2014 р. та з 01.04.2014 р. по
20.06.2014 р. (перерахунок здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5" та залучено до
матеріалів справи). При проведенні
перерахунку судом враховано
визначення позивачем початку періоду
прострочення виконання відповідачем
зобов'язання з оплати отриманого
товару без застосування п. 5 ст. 254
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи інших
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 15 888,86
грн. основного боргу, 669,05 грн. пені, 114,02
грн. 3% річних та 1 144,06 грн. інфляційних
втрат підтверджені документально та
нормами матеріального права,
відповідачем не спростовані, а тому
підлягають задоволенню. В частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 5,64 грн. пені, 1,30 грн. 3%
річних та 3,97 грн. інфляційних втрат у
позові слід відмовити.

Судом встановлено, що в ухвалі про
порушення провадження у даній справі
допущено описку у зазначенні повної
назви відповідача, а саме: вказано
"Приватне акціонерне товариство
"Кременчуцький сталеливарний завод"
замість "Публічне акціонерне
товариство "Кременчуцький
сталеливарний завод". Дана описка не
зачіпає суті ухвали та відповідно до
ст. 89 ГПК України підляже виправленню.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85, 89 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Виправити допущені в ухвалі від 27.06.2014
р. про порушення провадження у даній
справі описку шляхом зазначенні повної
назви відповідача "Публічне акціонерне
товариство "Кременчуцький
сталеливарний завод".

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод"
(вул. І.Приходька, буд. 141, м. Кременчук,
Полтавська обл., 39621), ідентифікаційний
код юридичної особи 05756783 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
промислово-технічна проектна група"
(вул. 50 років СРСР, буд. 29, м. Кременчук,
Полтавська обл., 39600), ідентифікаційний
код юридичної особи 35939305 : 15 888,86 грн.
основного боргу, 669,05 грн. пені, 114,02 грн.
3% річних, 1 144,06 грн. інфляційних втрат.

Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

4. В частині позовних вимог Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українська промислово-технічна
проектна група" щодо стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод" 5,64
грн. пені, 1,30 грн. 3% річних та 3,97 грн.
інфляційних втрат у позові відмовити.

Повне рішення складене 18.07.2014 р..

СУДДЯ

О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.