КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р. Справа№ 910/11171/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Вага
В.В.

за участю представників:

від позивача: Ващенко В.О., Нуралін М.В.;

від відповідача: Василівська В.Є.;

від третьої особи 1: Ярошенко Н.Ю.;

від третьої особи 2: Сидоренко Д.О.;

розглянувши апеляційну скаргу Фонду
державного майна України на ухвалу
Господарського суду міста Києва від
17.06.2014р. у справі №910/11171/14 (суддя
Домнічева І.О.)

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Миколаївський
глиноземний завод" про забезпечення
позову

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Миколаївський глиноземний завод"

до Фонду державного майна України

треті особи Міністерство
інфраструктури України, Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів"

про визнання договору оренди
продовженим

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Відповідача про визнання договору
оренди майна, що належить до державної
власності від 09.06.1999р. №572, укладеного
Відповідачем та Позивачем, продовженим
на той самий термін і на тих самих
умовах, які були передбачені цим
договором з урахуванням змін, внесених
додатковими угодами №585/17/1 від 10.04.2000р.,
№259 від 21.04.03р., №264 від 22.04.03р., №339 від
31.05.07р., №411 від 27.06.07р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.06.14р. порушено провадження у
справі №910/11171/14 та призначено її до
розгляду на 17.06.14р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 17.06.14р. залучено до участі у
розгляді справи Міністерство
інфраструктури України та Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України" в якості третіх осіб, що
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 17.06.14р. вжито заходи до забезпечення
позову, заборонено Відповідачу вчиняти
дії щодо укладення договорів оренди
причалу №1 (інвентарний №20000030), причалу
№2 (інвентарний №20000031), причалу №3
(інвентарний №20000032), причалу №4
(інвентарний №20000033), причалу №5
(інвентарний №20000034); заборонено
Відповідачу та Третім вчиняти дії, які
б обмежували права Позивача щодо
користування причалом №1 (інвентарний
№ 20000030), причалом №2 (інвентарний №
20000031), причалом №3 (інвентарний № 20000032),
причалом № 4 (інвентарний № 20000033),
причалом № 5 (інвентарний № 20000034).

Ухвала обґрунтована тим, що Відповідач
намагається повернути орендоване та
передати його іншим особам, тому є
обґрунтовані підстави вважати, що
орендоване майно може бути передано в
оренду іншим особам. Крім того,
оскільки Відповідач оспорює
продовження договору оренди, останній
та Треті особи можуть чинити перешкоди
Позивачу у користуванні орендованим
майном. Вказані обставини можуть
утруднити або зробити неможливим
виконання рішення суду у випадку
задоволення позовних вимог, оскільки
існує можливість передачі
орендованого майна в оренду іншим
особам та можуть порушити права
Позивача щодо користування
орендованим майном.

Не погодившись з вказаною ухвалою
Відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу господарського суду
міста Києва від 17.06.14р. у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
Відповідач не може передати спірне
майно в оренду іншим особам до його
повернення Позивачем, тому суд дійшов
помилкового висновку щодо
обґрунтованості вжиття заходів
забезпечення позову.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.14р.
апеляційну скаргу Відповідача
прийнято до провадження, розгляд
справи призначений на 29.07.14р.

29.07.14р. Позивач подав клопотання про
відкладення розгляду апеляційної
скарги, яке залишено судом без
задоволення з підстав його
необґрунтованості.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та зібрані у ній докази, суд
встановив.

09.06.1999р. між Позивачем та Відповідачем
був укладений договір №572, за умовами
якого Відповідач передав, а Позивач
прийняв державне майно Дніпро-Бузького
морського порту (групу інвентарних
об'єктів): причал № 1 (інвентарний №
20000030), причал № 2 (інвентарний № 20000031),
причал № 3 (інвентарний № 20000032), причал
№ 4 (інвентарний № 20000033), причал № 5
(інвентарний № 20000034), яке тимчасово
знаходиться на балансі Позивача, в
строкове платне користування.

Відповідно до п.10.1. договору цей
договір діє з 01.04.1999р. по 01.04.04р. строком
на 5 років. Згідно з п.10.5 договору у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору після
закінчення його строку протягом одного
місяця, він вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах,
які були передбачені договором. 21.04.03р.
додатковою угодою до договору №259
сторони продовжили дію договору до
01.04.14р.

30.04.14р. листом за вих.№10-16-5285 Відповідач
вимагав повернути орендоване згідно
оспорюваного договору майно та
передати його на баланс Державному
підприємству "Адміністрація морських
портів", оскільки строк дії договору
закінчився.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
апеляційна скарга Відповідача не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ст.66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони
має право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду

Відповідно до ст.67 Господарського
процесуального кодексу України позов
забезпечується забороною
відповідачеві вчиняти певні дії;
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору. Види
забезпечення позову повинні бути
співвідносними із заявленими
позивачем вимогами. Не допускається
забезпечення позову заходами, не
передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» від 26.12.11р. №16 особа, яка подала
заяву про забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову. У
вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів.

З наведених норм права та обставин
справи вбачається, що Позивач
звернувся до Відповідача з вимогою
визнати договір оренди продовженим,
внаслідок отримання вимоги
Відповідача про повернення спірного
майна за договором оренди. Як
вбачається з матеріалів справи,
відповідно до умов договору договір
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору після
закінчення його строку протягом одного
місяця.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд
обґрунтовано дійшов висновку, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити або зробити неможливим
виконання рішення суду у випадку
задоволення позовних вимог, оскільки у
разі припинення користування
Позивачем орендованим майном,
внаслідок дій Відповідача та Третіх
осіб, та передачі останніми цього майна
іншим особам, продовження договору
оренди буде неможливим оскільки майно
вже вибуде з володіння та користування
Позивача. Застосовані місцевим судом
заходи є адекватними заявленим
Позивачем позовним вимогам,
забезпечують збалансованість
інтересів сторін, знаходяться в
безпосередньому зв'язку з предметом
спору у даній справі та дозволять
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний суд приходить до висновку
про відсутність підстав для зміни чи
скасування ухвали суду першої
інстанції згідно з ст.104 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.49, 99, 101-105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду державного
майна України на ухвалу Господарського
суду міста Києва від 17.06.2014р. у справі
№910/11171/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста
Києва від 17.06.2014р. у справі №910/11171/14
залишити без змін.

Повний текст постанови складено
30.07.2014р.

Головуючий суддя
Ю.Л. Власов

Судді
С.Р. Станік

О.О. Хрипун