ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2014 року
Справа № 904/2835/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г.
(доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Величко Н.Л.

при секретарі судового засідання:
Погорєлова Ю.А.

представників сторін:

від позивача: Сорокін В.В. представник,
довіреність №7юр від 10.01.14;

від позивача: Мартиненко В.І.
представник, довіреність №53/юр-34 від
07.02.14;

від відповідача: Вишневський О.В.
представник, довіреність №ВДМ-470 від
25.07.14;

від відповідача: Подчасова Н.С.
представник, довіреність №407 від 23.06.14;

Розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства з переробки
брухту та відходів із вмістом
дорогоцінних металів "ДНІПРО-ВДМ", м.
Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 24.06.2014 року у справі
№ 904/2835/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метал", м.
Дніпропетровськ

до Державного підприємства з переробки
брухту та відходів із вмістом
дорогоцінних металів "ДНІПРО-ВДМ", м.
Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за
договором № 3825/ВДМ на поставку брухту
та відходів із вмістом дорогоцінних
металів від 03.04.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю "Метал" до
Державного підприємства з переробки
брухту та відходів із вмістом
дорогоцінних металів "Дніпро-ВДМ" про
стягнення заборгованості за укладеним
між сторонами договором №3825/вДМ про
поставку брухту та відходів із вмістом
дорогоцінних металів від 03.04.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
позивач відповідачу поставив
обумовлений укладеним між сторонами
договором №3825/вДМ про поставку брухту
та відходів із вмістом дорогоцінних
металів від 03.04.2013 року товар, який
відповідач отримав без заперечень та
зауважень, однак вчасно не оплатив.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24.06.2014
року (суддя Петренко І.В.)
позовні вимоги задоволено, стягнуто з
Державного підприємства з переробки
брухту та відходів із вмістом
дорогоцінних металів "Дніпро-ВДМ" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕТАЛ" 576 033,63 грн. -
основної заборгованості; 11 520,67грн. -
судовий збір.

Вмотивовуючи рішення, суд послався на
те, що позивачем здійснено розрахунок
та визначено заборгованість
відповідача станом на 26.03.2014 року у
розмірі 576 033,63 грн. Доказів оплати за
товар відповідач не надав.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, Державне
підприємство з переробки брухту та
відходів із вмістом дорогоцінних
металів "ДНІПРО-ВДМ",
звернулось до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення та відмовити ТОВ
"Метал" в задоволенні позовних вимог в
повному обсязі. При цьому, скаржник
посилається на те, що судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, неправильно та неповно
досліджені докази, а також неправильно
застосовано норми матеріального і
процесуального права.

Вважає, що скільки фактичний вміст
дорогоцінних металів виявився нижчим
ніж заявлений у договорі і становить
від 28% до 87% від заявленого позивачем за
різними партіями та різними
дорогоцінними металами, у зв'язку з чим
меншою виявилась і маса вилучених
дорогоцінних металів, то при
розрахунку компенсаційної вартості на
дорогоцінні метали необхідно було
керуватися п. 4 Додаткової угоди № 1 до
Договору №3825/вДМ від 03.04.2013 року,
відповідно до якого у випадку не
підтвердження заявленого вмісту
дорогоцінних металів або міді,
розрахункова вартість одного
кілограму сировини перераховується
Одержувачем пропорційно з урахуванням
зміни вмісту вказаних у п. 1 металів та
ринкових цін на дорогоцінні метали та
мідь. Чого ані позивачем, ані судом
зроблено не було.

Апелянт стверджує, що за партії
сировини № 6329, 6330, 6335, 6375, 6380, 6397, 6403, які
раніше були поставлені позивачем та не
є предметом розгляду у даній справі,
відповідач надлишкове переплатив на
користь позивача 303 105,22 грн.

За партіями №6415, 6421, 6423, 6450, 6462, які є
предметом розгляду у даній справі,
відповідач, на підставі п. 4 Додаткової
угоди № 1 до Договору №3825/вДМ від 03.04.2013
року зробив свій контррозрахунок та
нарахував свою заборгованість перед
позивачем у розмірі 269 156,87грн.

Враховуючи переплату у розмірі 303 105,22
грн. і заборгованість у розмірі 269
156,87грн. відповідач стверджує, що
позивач заборгував відповідачу 33 948,35
грн., у зв'язку з чим просить відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Крім того, у додатковому обґрунтуванні
апеляційної скарги апелянт зазначив,
що суд першої інстанції грубо порушив
права відповідача та вимоги ст. 60 ГПК
України, відхиливши клопотання
відповідача та не надавши час для
подачі зустрічного позову, який був
взаємно пов'язаний з первісним і не міг
розглядатись окремо.

До того ж, апелянт вважає, що фактично
повноважні представники відповідача
не були заслухані судом на судових
засіданнях, оскільки у судовому
засіданні, яке відбулося 15.05.2014 року,
представники відповідача були
відсутні у зв'язку з неповідомленням їх
про час та місце розгляду справи; у
судовому засіданні, яке відбулося
03.06.2014 року, представник відповідача
був відсутній у зв'язку з перебуванням
у відрядженні, про що до суду надано
клопотання про відкладення судового
засідання, яке судом задоволене; у
судовому засіданні, яке відбулося
24.06.2014 року, не були присутні всі
повноважні представники відповідача, у
зв'язку з підготовкою зустрічного
позову.

Представники відповідача у судовому
засіданні підтримали доводи, викладені
в апеляційній скарзі та додаткових
поясненнях до неї.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Метал" у відзиві на
апеляційну скаргу просить рішення
залишити без змін а апеляційну скаргу
без задоволення, як таке, що було
винесено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки при розрахунках позовних
вимог позивачем враховані усі
положення основного договору та
додаткової угоди до нього, а при
винесенні рішення по справі, судом
першої інстанції з'ясовані усі
обставини справи та прийняте
обґрунтоване і законне рішення.

В судовому засіданні 28.07.2014 року
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд
встановив наступні обставини.

03.04.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Метал" (відправник)
та Державним підприємством з переробки
брухту та відходів із вмістом
дорогоцінних металів "Дніпро-ВДМ"
(одержувач) укладено договір №3825/вДМ
про поставку брухту та відходів із
вмістом дорогоцінних металів (а.с. 11-12).

Відповідно до пункту 1.1 договору
відправник надає брухт та відходи із
вмістом ДМ (далі по тексту - сировини), а
одержувач одержує сировину та
компенсує вартість ДМ, що містяться в
ній, а саме - Аu, Ag, Pt та Pd, та мідь на
умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору
загальна вартість договору
складається із сум компенсацій
вартості ДМ на умовах даного договору.

Відправник зобов'язується здійснити
надання сировини на умовах даного
договору (підпункт 2.1.1 пункту 2.1
договору).

Одержувач зобов'язується на умовах
договору прийняти партію сировини,
компенсувати вартість ДМ, надати
Паспорт переробки (підпункт 2.2.1 пункту
2.2 договору).

Згідно з пунктом 3.2 договору приймання
сировини здійснюється у присутності
представника відповідача (за бажанням)
і комісії одержувача, та складається
Акт приймання-передавання у трьох
примірниках - два примірника Акту
залишаються у Одержувача, третій
примірник вручається (надсилається)
відправнику.

Пунктом 5.1 договору визначено, що
розрахунки із відправником
здійснюються в безготівковій формі.

Відповідно до пункту 5.1 договору
одержувач здійснює розрахунки із
відправником за сировину виходячи з
фактичного вмісту ДМ та міді у чистоті,
з урахуванням коефіцієнтів вилучення,
за цінами та в термін, що зазначений у
відповідній Додатковій угоді на партію
сировини.

Пунктом 5.2 визначено, що остаточний
розрахунок проводиться після
погодження Протоколу, якщо інше не
зазначено в Додатковій угоді до даного
договору.

03.04.2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду № до договору №3825, пунктом 4 якої
визначено, що у випадку не
підтвердження заявленого вмісту ДМ або
міді, розрахункова вартість одного
кілограму сировини перераховується
одержувачем пропорційно з урахуванням
зміни вмісту вказаних у п.1 металів та
ринкових цін на дорогоцінні метали та
мідь (а.с.13).

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди до
договору №3825 компенсаційна вартість
на дорогоцінні метали складає: золото -
40% від закупівельної ціни на
дорогоцінні метали у брухті Державної
скарбниці Національного банку України,
що діє на момент проведення
розрахунків, з урахуванням ПДВ за 1 грам
металу в чистоті; срібло - 40% від
закупівельної ціни на дорогоцінні
метали у брухті Державної скарбниці
Національного банку України, що діє на
момент проведення розрахунків, з
урахуванням ПДВ за 1 грам металу в
чистоті; платина - 40% від закупівельної
ціни на дорогоцінні метали у брухті
Державної скарбниці Національного
банку України, що діє на момент
проведення розрахунків, з урахуванням
ПДВ за 1 грам металу в чистоті; паладій -
40% від закупівельної ціни на
дорогоцінні метали у брухті Державної
скарбниці Національного банку України,
що діє на момент проведення
розрахунків, з урахуванням ПДВ за 1 грам
металу в чистоті; мідь - 50% від
реалізаційної ціни, визначеної
одержувачем, у т.ч. ПДВ.

Відповідно до пункту 6 додаткової угоди
№ до договору №3825 від 03.04.2013 року
термін оплати за сировину - п'ять
банківських днів з дня оформлення
Паспорта переробки.

На підтвердження виконання зобов'язань
за договором позивачем надано:

- акти приймання-передачі №6415 від
29.07.13р., №6421 від 13.08.13р., № 6423 від 16.08.13р.,
№6450 від 11.10.13р., №6462 від 25.10.13р.;

- протоколи погодження вмісту
дорогоцінних металів від 13.09.13р. №95.13,
від 13.09.13р. №93.13, від 13.09.13р. № 94.13, від
22.11.13р. № 148.13, від 04.12.13р. № 151.13,

відповідно до яких позивачем в рамках
договору №3825 від 03.04.2013 року поставлено
відповідачу дорогоцінних металів у
перерахунку на вагу чистого металу
загалом: золота - 2216,95г; срібла - 21675,47г;
паладій - 582,48г; міді - 3187,95кг. (а.с. 14-28).

Мотиви, з яких виходила апеляційна
інстанція при винесенні постанови.

Статтею 265 Господарського кодексу
України передбачено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. До відносин поставки, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
ЦК України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, відносини, що виникли між
сторонами по справі на підставі
Договору поставки товару, є
господарськими зобов'язаннями, а
згідно з приписами статей 193 ГК України,
525, 526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Судом попередньої інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що на виконання умов
Договору №3825 від 03.04.2013 року позивачем
відповідачу в рамках договору за
актами приймання-передачі №6415 від
29.07.13р., №6421 від 13.08.13р., № 6423 від 16.08.13р.,
№6450 від 11.10.13р., №6462 від 25.10.13р. згідно
протоколів погодження вмісту
дорогоцінних металів від 13.09.13р. №95.13,
від 13.09.13р. №93.13, від 13.09.13р. № 94.13, від
22.11.13р. № 148.13, від 04.12.13р. № 151.13
відповідно поставлено дорогоцінних
металів у перерахунку на вагу чистого
металу загалом: золота - 2216,95г; срібла -
21675,47г; паладій - 582,48г; міді - 3187,95кг.

На дату звернення позивача до суду з
даною позовною заявою (станом на 26.03.14р.)
закупівельні ціни на дорогоцінні
метали у брухті Державної скарбниці
Національного Банку України
встановлені розпорядженням Державної
скарбниці України за №4/58 від 26.03.14р. та
становить золото - 438,14грн./грам; срібло -
6,39грн./грам; паладій - 238,58грн./грам;
реалізаційна ціна на мідь, визначена
відповідачем становить 48грн./кг. (а.с. 29).

На підставі вищевикладеного та з
урахуванням матеріалів справи позивач
здійснив розрахунок та визначив
заборгованість відповідача, станом на
26.03.14р., у розмірі 576 033,63грн. (а.с. 4).

В порушення прийнятих на себе
зобов'язань відповідач поставлений на
його адресу товар у встановлений
договором строк не оплатив, у зв'язку з
чим згідно наданого позивачем
розрахунку за відповідачем станом на
01.03.2014 року рахується заборгованість в
розмірі 576 033,63 грн.

На час прийняття рішення у справі
відповідачем доказів погашення
заборгованості перед позивачем не
надано.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару
(ч.1).

Колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги про те, що фактичний
вміст дорогоцінних металів виявився
нижчим ніж попередньо заявлений у
договорі і становив від 28% до 87% від
заявленого позивачем за різними
партіями та різними дорогоцінними
металами.

В той же час, колегія суддів не
погоджується з доводами апеляційної
скарги про те, що розрахунок
компенсаційної вартості на
дорогоцінні метали позивачем та
господарським судом проведено без
урахування п. 4 Додаткової угоди № 1 до
Договору №3825/вДМ від 03.04.2013 року,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 1 Додаткової угоди
№ 1 до Договору №3825/вДМ від 03.04.2013 року
відправник здійснює поставку
Одержувачу Сировину загальною
лігатурною вагою близько 10 тонн,
попередній вміст дорогоцінних металів
в даному ломі складає: для золота - 0,02%,
для срібла - 0,12%, для паладія - 0,004 %, для
міді-21,7 %.

Таким чином, згідно п. 1 Додаткової
угоди зазначений вміст дорогоцінних
металів є „попереднім", а не
„заявленим", як стверджує відповідач.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 1
до Договору №3825/вДМ від 03.04.2013 року у
випадку не підтвердження заявленого
вмісту дорогоцінних металів або міді,
розрахункова вартість одного
кілограму сировини перераховується
Одержувачем пропорційно з урахуванням
зміни вмісту вказаних у п. 1 металів та
ринкових цін на дорогоцінні метали та
мідь.

При розрахунках за поставлену сировину
позивачем та господарським судом
застосовано п. 5.1 Договору та п. 3
Додаткової угоди, згідно з якими
Одержувач здійснює розрахунки з
поставщиком за сировину, виходячи з
фактичного вмісту дорогоцінних
металів та міді у чистоті, з
урахуванням коефіцієнту вилучення, за
цінами, обумовленими у додатковій
угоді, та даних хімічного аналізу.

Згідно п. 4.13 Договору фактичний вміст
дорогоцінних металів у партії сировини
визначається на підставі хімічного
аналізу атестованою лабораторією
одержувача.

Тому, при розрахунку компенсаційної
вартості дорогоцінних металів
необхідно застосовувати не попередньо
заявлений у п. 1 Додаткової угоди
показник вмісту дорогоцінних металів у
сировині, а показник фактичного вмісту
дорогоцінних металів, визначений на
підставі хімічного аналізу.

Так, для золота п. 1 Додаткової угоди
попередньо встановлено вміст 0,02%, тобто
0,2 кг. у тоні сировини. При розрахунках
же застосовується показник фактичного
вмісту, встановлений у протоколах
погодження вмісту дорогоцінних
металів.

Оскільки позивачем застосовано
показник фактичного вмісту
дорогоцінних металів, який зменшено
пропорційно від вмісту, вказаного у п. 1
Додаткової угоди, то колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду про виконання
позивачем п. 4 Додаткової угоди про
пропорційне зменшення вартості
сировини в залежності від зменшення
фактичного вмісту дорогоцінних
металів у сировині.

Як у п. 4 Додаткової угоди, так і взагалі
у Договорі №3825/вДМ від 03.04.2013 року не
зазначено, що у випадку не
підтвердження попередньо заявленого
вмісту дорогоцінних металів або міді у
сировині, компенсаційну вартість на
дорогоцінні метали необхідно
помножувати на математичну пропорцію
між фактичним та попереднім
(запланованим) вмістом дорогоцінних
металів у сировині, як це зробив
відповідач у своєму контр розрахунку,
наведеному у поясненнях до апеляційної
скарги.

Тобто, у договорі відсутні докази того,
що сторони погодили формулу,
відповідно до якої: К = К2 х (Ф / П) х
100%), де

К - компенсаційна вартість на
дорогоцінні метали або мідь;

К2 - компенсаційна вартість на
дорогоцінні метали або мідь,
розрахована відповідно до п. 2
Додаткової угоди;

Ф - фактичний вміст дорогоцінних
металів у чистоті;

П - попередній вміст дорогоцінних
металів.

Оскільки розрахунки за партії сировини
№ 6329, 6330, 6335, 6375, 6380, 6397, 6403, які раніше
були поставлені позивачем та повністю
оплачені відповідачем, не є предметом
розгляду у даній справі, доводи
апеляційної скарги про переплату у
розмірі 303 105,22 грн. є необґрунтованими
та такими, що не підтверджені
матеріалами справи.

Відповідач не позбавлений права
звернутися до позивача із позовом про
повернення безпідставно набутих
(надмірно сплачених) грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується з
доводами, викладеними у додатковому
обґрунтуванні апеляційної скарги, про
те, що суд першої інстанції порушив
права відповідача, не надавши час для
подачі зустрічного позову, який був
взаємно пов'язаний з первісним,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ГПК України
відповідач має право до початку
розгляду господарським судом справи по
суті подати до позивача зустрічний
позов для спільного розгляду з
первісним позовом.

В пп. 3.15 Постанови Пленуму ВГСУ «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011 року зазначено, що право
відповідача на подання зустрічного
позову для спільного розгляду з
первісним позовом також пов'язується з
початком розгляду господарським судом
справи по суті.

У разі подання зустрічного позову
після початку розгляду справи по суті
суддя відмовляє в його прийнятті на
підставі пункту 1 частини першої статті
62 ГПК як такого, що поданий з порушенням
припису частини першої статті 60 ГПК;
при цьому не має значення, з яких причин
(поважних чи неповажних) зустрічний
позов не було подано до початку такого
розгляду. У цьому разі відповідач не
позбавлений можливості звернутися з
новим позовом у загальному порядку.

Початок розгляду справи по суті
має місце з того моменту, коли
господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання. При
цьому неявка у судове засідання однієї
з сторін, належним чином повідомленої
про час і місце цього засідання, не
перешкоджає такому переходові до
розгляду позовних вимог, якщо у
господарського суду відсутні підстави
для відкладення розгляду справи,
передбачені частиною першою статті 77
ГПК. (абз. 2 пп.3.12 Постанови Пленуму ВГСУ
№ 18 від 26.12.2011р.).

Оскільки з протоколу судового
засідання від 15.05.2014 року випливає, що
представник позивача надав пояснення,
досліджено матеріали справи, то
колегія суддів приходить до висновку,
що розгляд справи по суті позовних
вимог було розпочато, та господарський
суд на підставі ст. 60, п. 1 ч.1 ст. 62 ГПК
України об'єктивно не мав підстав для
прийняття 24.06.2014 року зустрічної
позовної заяви.

До того ж, колегія суддів приймає до
уваги, що відповідачем разом з
клопотанням про відкладення розгляду
справи зустрічну позовну заяву подано
не було. Не було подано зустрічну
позовну заяву й на час розгляду
апеляційної скарги.

Стаття 77 ГПК України не містить таку
підставу для відкладення розгляду
справи, як надання часу для подачі
зустрічного позову.

У цьому разі відповідач не позбавлений
можливості звернутися з новим позовом
у загальному порядку.

Колегія суддів не погоджується також з
доводами, викладеними у додатковому
обґрунтуванні апеляційної скарги, про
те, що фактично повноважні
представники відповідача не були
заслухані судом на судових засіданнях,
оскільки це суперечить протоколу
судового засідання від 24.06.2014 року, у
якому зазначено, що представник
відповідача, який був присутній у
судовому засіданні, надав пояснення та
відзив на позовну заяву, у його
присутності досліджено матеріали
справи.

На думку колегії суддів, ніщо не
заважало відповідачеві скористатися
передбаченим ст.ст.22,28 Господарського
процесуального кодексу України правом
направити для участі у судовому
засіданні не одного а декількох
представників, оскільки законодавцем
кількість представників, що можуть
представляти інтереси сторін, не
обмежено. Доводи апелянта про те, що всі
повноважні представники відповідача
не змогли взяти участь у судовому
засіданні у зв'язку з підготовкою
зустрічного позову, є безпідставними
та надуманими.

У зв'язку з чим колегія суддів не
погоджується з доводами відповідача
про те, що при винесенні рішення судом
його було позбавлено можливості
реалізації своїх процесуальних прав,
було порушено засади рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом.

З огляду на обґрунтованість рішення
господарського суду, відповідність
висновків, викладених в рішенні,
обставинам справи та чинному
законодавству, вимоги скаржника про
скасування рішення є необґрунтованими
і не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства з переробки брухту та
відходів із вмістом дорогоцінних
металів "ДНІПРО-ВДМ", м. Дніпропетровськ
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.06.2014
року у справі № 904/2835/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови виготовлений
01.08.2014 року.

Головуючий суддя
О.Г. Іванов

Суддя
І.М. Подобєд

Суддя
Н.Л. Величко