ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року Справа № 911/4096/13

Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого, Корнілової
Ж.О. - доповідача, Чернова
Є.В.розглянувши касаційну скаргу
Спільного підприємства з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю "М+М"на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 у
справі№ 911/4069/13 Господарського суду
Київської областіза позовомСпільного
підприємства з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю
"М+М"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
"ЕТАЛОН-ЛІЗИНГ"простягнення 628138,38
грн.,за участю представників сторінвід
позивача: Сухобрус І.В. (довіреність № 9
від 21.07.2014), Костик М.І. (довіреність № 7
від 21.07.2014), Орловський Д.П. (довіреність
№ 14 від 21.07.2014), Гончаренко О.І.
(довіреність № 21 від 21.07.2014), Мисюк Ю.Р.
(довіреність № 11 від 21.07.2014), Сімашко А.В.
(довіреність № 17 від 21.07.2014), Мацак О.В.
(довіреність № 1 від 21.07.2014), Лимон А.І.
(довіреність № 19 від 21.07.2014), Хоменко І.А.
(довіреність № 10 від 21.07.2014),
Василик Т.П. (довіреність № 20 від 21.07.2014),
Супрунюк Р.В. (довіреність № 12 від
21.07.2014), Ульянов В.А. (довіреність № 15 від
21.07.2014), Князєв М.А. (довіреність № 12 від
21.07.2014), від відповідача: Карпухін Я.В.
(довіреність б/н від 18.06.2014),

ВСТАНОВИВ:

Спільне підприємство з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю "М+М" у
жовтні 2013 року звернулось до
Господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕТАЛОН-ЛІЗИНГ" про
стягнення 628138,38 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем свого
обов'язку щодо страхування предмета
лізингу згідно з договором фінансового
лізингу № 003/1808/2010 від 18.08.2010, що
призвело до завданих позивачу збитків,
у зв'язку зі знищенням предмета
лізингу, зокрема, автобуса "Еталон" днз.
АІ 9550 СІ та автобуса "Еталон" днз. АІ 9546
СІ.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 22.01.2014 (суддя
Бацуца В.М.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 (колегія
суддів: Смірнова Л.Г. - головуючий, Чорна
Л.В., Шаптала Є.Ю.), у справі № 911/4096/13 в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення та постанова мотивовані тим, що
зобов'язання відповідача зі
страхування предмета лізінгу - з 20.08.2010
(акт приймання-передачі предмета
лізингу) по 20.08.2011 з врахуванням пункту
2.1 договору фінансового лізингу (строк
лізингу становить 12 (дванадцять)
місяців з дня підписання акта
приймання-передачі предмета лізингу,
але в будь-якому випадку не менше
одного року). Недоведеними є факти
заподіяння саме відповідачем
заявлених збитків позивачу, їх розмір,
наявність вини відповідача у
заподіянні збитків позивачу, наявність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою відповідача і заявленими
збитками позивача.

Не погоджуючись з вказаними рішенням
та постановою, позивач звернувся з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить їх скасувати і прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення та
неправильне застосування судом першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 03.07.2014 касаційну скаргу
Спільного підприємства з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю "М+М" в
складі колегії суддів: Капацин Н.В. -
головуючого, Корнілової Ж.О. -
доповідача, Кривди Д.С. прийнято та
призначено до розгляду на 14.07.014 в
такому складі колегії. Вказану колегію
суддів сформовано, відповідно до
рішення зборів суддів Вищого
господарського суду України № 1 від
13.05.2014, згідно з частиною п'ятої статті
116 Закону України „Про судоустрій і
статус суддів", частини третьої статті
21 Господарського процесуального
кодексу України, Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010, та
враховуючи пропозиції робочої групи
Вищого господарського суду України з
упорядкування спеціалізації суддів
та/або судових палат, створеної
рішенням зборів суддів Вищого
господарського суду України № 3 від
22.04.2014.

Розпорядженням секретаря четвертої
судової палати Вищого господарського
суду України Бенедисюка І.М. № 05-05/982
від 18.07.2014 у справі № 911/4096/13 сформовано
колегію суддів у складі: Овечкіна В.Е. -
головуючого, Корнілової Ж.О. -
доповідача, Чернова Є.В., відповідно до
частини четвертої статті 31 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" і рішення зборів суддів Вищого
господарського суду України від 22.04.2014
№ 1, та на виконання розпорядження
Голови Вищого господарського суду
України від 04.07.2014 № 25-р.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЕТАЛОН-ЛІЗИНГ" через
канцелярію суду 21.07.2014 подано відзив на
касаційну скаргу, в якому просить
відмовити у задоволенні касаційної
скарги з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову
Ж.О., обговоривши доводи касаційної
скарги, заслухавши представників
позивача, представника відповідача,
перевіривши правильність застосування
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що підтверджується
матеріалами справи: між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"ЕТАЛОН-ЛІЗИНГ" (лізингодавець,
відповідач) та Спільним підприємством
з іноземними інвестиціями у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю "М+М"
(лізингоодержувач, позивач) 18.08.2010
укладено договір №
003/1808/2010 фінансового лізингу,
відповідно до пункту 1.1. якого
предметом договору є надання
лізингодавцем у користування
лізингодержувачу, предмета лізингу
(майна) з метою здійснення останнім
підприємницької діяльності на
визначений строк, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Згідно з пунктом 1.2. договору, предметом
фінансового лізингу є: автобуси Еталон
A079.14 в кількості 5 (п'ять) одиниць,
найменування, вартість, кількість, тип,
марка, модель, індивідуальні ознаки,
експлуатаційні характеристики
визначені та погоджені сторонами у
трьохсторонній заявці на придбання
предмета лізингу (додаток № 2) та у
специфікації (додаток № 1), які є
невід'ємними частинами даного
договору.

На виконання умов договору між
позивачем та відповідачем 20.08.2010
підписано додаток № 4 до договору - акт
приймання-передачі предмета лізингу,
згідно з яким лізингодавець передав, а
лізингоодержувач прийняв в лізинг
транспортні засоби згідно з переліком.

На виконання умов договору лізингу між
відповідачем та Відкритим акціонерним
товариством "Страхове товариство
"Іллічівське" 19.08.2010 укладено договір
добровільного страхування № ЦО-05-005025
щодо предмета лізингу за договором
фінансового лізингу № 003/1808/2010 від
18.08.2010 зі строком дії договору з 20.08.2010
по 19.08.2011.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що станом на 23.08.2011 позивач
виконав зобов'язання належним чином з
оплати лізингових платежів та оплатив
повну вартість предмета лізингу за
договором, що підтверджується
платіжними дорученнями та
відповідними виписками з банківського
рахунку відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої та апеляційної
інстанцій, дійшли до передчасних
висновків, неповно з'ясували фактичні
обставини справи, в порушення вимог
частини 1 статті 43 Господарського
процесуального кодексу України щодо
всебічного, повного та об'єктивного
розгляду всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, з огляду
на наступне.

Частиною 1 статті 806 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
лізингу одна сторона (лізингодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону
України "Про фінансовий лізинг", якщо
сторони договору лізингу уклали
договір купівлі-продажу предмета
лізингу, то право власності на предмет
лізингу переходить до
лізингоодержувача в разі та з моменту
сплати ним визначеної договором ціни,
якщо договором не передбачене інше.

Частиною 1 статті 809 Цивільного кодексу
України передбачено, що ризик
випадкового знищення або випадкового
пошкодження предмета договору лізингу
несе лізингоодержувач, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону
України "Про фінансовий лізинг", з
моменту передачі предмета лізингу у
володіння лізингоодержувачу ризик
випадкового знищення або випадкового
пошкодження предмета лізингу
переходить до лізингоодержувача, якщо
інше не встановлено договором.

Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону
України "Про фінансовий лізинг",
лізингоодержувачу надається право
вимагати від лізингодавця
відшкодування збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням умов договору лізингу.

Судом першої та апеляційної інстанцій
не досліджено та не надано належної
правової оцінки пунктам 11.2, 4.3 договору
щодо ризиків, пов'язаних з
користуванням, володінням предмета
лізингу; пунктам 1.5, 12.1 договору щодо
переходу права власності; пункту 6.1
договору щодо строку дії лізингу та
строку страхування предмета лізингу;
акта приймання-передачі щодо переходу
права власності, складеного
відповідачем.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Таким чином, вказані рішення та
постанова підлягають скасуванню, а
справа - передачі на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції слід взяти до уваги
викладене та результати судового
розгляду кримінального провадження з
умисного знищення майна, зазначених
автобусів Спільного підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю "М+М", та вжити всіх
передбачених законом заходів для
всебічного, повного і об'єктивного
встановлення обставин справи, прав та
обов'язків сторін, і відповідно до
вимог чинного законодавства вирішити
спір.

Згідно з частиною 1 статті 11112
Господарського процесуального кодексу
України, вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спільного
підприємства з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю "М+М"
частково задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської
області від 22.01.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 у справі
№ 911/4096/13 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
Господарського суду Київської області.

Головуючий - суддяОвечкін В.Е.
СуддіКорнілова Ж.О. Чернов Є.В.