ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р.
Справа № 914/119/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

суддів
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» м.Київ

на рішення
господарського суду Львівської
області від 12.03.2014 р.

у справі №914/119/14

за позовом
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» м.Київ

до відповідача
комунального підприємства
«Дрогобичтеплоенерго» м.Дрогобич

про
стягнення 7 089 458,98 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Пронюк В.Я. - за довіреністю
14-182 від 15.07.2014 р.

відповідача: Крамар І.І. - за
довіреністю б/н від 22.04.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 12.03.2014 р. (суддя
О.Ю. Бортник) позов задоволено частково.
Стягнуто з комунального підприємства
«Дрогобичтеплоенерго», м.Дрогобич на
користь публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м.Київ 5 799
707,73 грн. заборгованості, 24 578,11 грн.
інфляційних втрат, 150 326,89грн. 3% річних, 47
670,96 грн. пені, 51 751,4 грн. штрафу та 67 649,07
грн. судового збору. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
місцевого суду в частині зменшення
пені на 429 038,6 грн. та штрафу на 465 762,55
грн. та прийняти в цій частині нове
рішення, яким задовольнити вимогу
позивача про стягнення з відповідача
пені в сумі 429 038, 6 грн. та штрафу в сумі
465 762,55 грн. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду першої інстанції в
частині зменшення розміру пені, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, порушує норми
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Крім цього,
скаржник посилається на відсутність
виняткових обставин у відповідача для
зменшення розміру нарахованої пені та
штрафу. Крім того, апелянт посилається
на невиконання судом першої інстанції
вимог ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу
України, а саме обов'язку суду
дослідити не лише майнові, але й інші
інтереси сторін, що заслуговують на
увагу, тобто суд при вирішенні питання
стосовно зменшення розміру штрафних
санкцій повинен врахувати майновий
стан боржника і кредитора. В своїй
апеляційній скарзі позивач також
зазначає те, що зменшення судом розміру
пені та штрафу спричиняє позивачу
додаткові збитки та дозволяє
відповідачу і у подальшому безкарно
порушувати договірні умови.

Відповідачем подано відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
рішення місцевого суду залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. Свої заперечення
відповідач мотивує тим, що
заборгованість населення перед КП
«Дрогобичтеплоенерго» становить

5,6 млн. грн. Крім цього, відповідач
зазначає, що порушення термінів
виконання зобов'язання боржником перед
позивачем не призвело до завдання
збитків іншим учасникам. Відповідач
також обґрунтовує свої заперечення
тим, що суд має право відповідно до п.3
ч.1 ст.83 ГПК України зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

В судовому засіданні представниками
сторін викладено доводи та заперечення
по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги, відзиву на неї,
заслухавши пояснення представників
сторін у судовому засіданні, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення частковому
скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та перевірено апеляційним
господарським судом, між сторонами у
справі 30.09.2011 р. укладено договір за №
14/2496/11 на купівлю-продаж природного
газу. У подальшому сторонами укладено
додаткові угоди № 1, 2, 3, 4 до цього
договору. У п. п. 2.1., 5.2., 6.1. договору та у
подальших додаткових угодах до нього
сторони погодили помісячний обсяг
поставок газу у 2011 та 2012 роках,
визначили ціну газу, погодили, що до
ціни газу додається тариф на послуги з
транспортування природного газу.
Сторони дійшли згоди, що оплата за газ
здійснюється грошовими коштами шляхом
100 % поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу. На підставі
вказаного договору позивач передав, а
відповідач прийняв у жовтні-грудні 2012
р. для виробництва теплової енергії,
яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами 1834,018 тис. куб. м природного
газу.

Як вбачається з матеріалів справи,
вартість придбаного у згаданому
періоді газу та послуг з його
транспортування становила 8 549 707, 73 грн.,
що підтверджується належно завіреними
копіями актів приймання-передачі
природного газу від 27.11.2012 р., 25.12.2012 р. та
31.12.2012р.

Як стверджує позивач та не
заперечується відповідачем, останній
частково розрахувався за придбаний
природний газ та послуги з його
транспортування, сплативши 2 750 000 грн.
Разом з тим, у матеріалах справи
відсутні та відповідачем не подано як в
суді першої інстанції, так і в під час
апеляційного провадженя доказів, які б
спростовували наявність його
заборгованості перед позивачем у
розмірі 5 799 707,73 грн. або свідчили про
добровільне погашення цього боргу.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. А за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно ст.ст.655,692 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Таким чином, місцевий господарський
суд прийшов до обґрунтованого висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення заборгованості за
поставлений газ у сумі

5 799 707,73 грн.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних
та інфляційних втрат, необхідно
зазначити наступне.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Боржник вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання,
якщо він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми.

Враховуючи вказані положення,
позивачем нараховано відповідачу 150
479,82 грн. 3% річних та 24 588,43 грн.
інфляційних втрат.

Однак, судом першої інстанції
правомірно звернуто увагу на те, що
позивачем необґрунтовано включено в
період часу, за який здійснюється
стягнення інфляційних та трьох
процентів річних, дні фактичної сплати
заборгованості. При обчисленні
інфляційних нарахувань з
заборгованості за спожитий у листопаді
2012 р. газ, позивачем також помилково
обчислено інфляційні за січень 2013 р. з
суми заборгованості з урахуванням
інфляційних за грудень 2012 р. (з 2585543,53
грн., тоді як борг становив 2580382,76 грн.).

Колегія суддів погоджується з позицією
місцевого господарського суду, що
статтею 625 ЦК України не встановлено
обов'язку боржника відшкодовувати
матеріальні втрати кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за попередній
місяць з урахуванням встановленого
індексу інфляції за поточний місяць.
Вказані втрати не є грошовим
зобов'язанням в розумінні ст. 625 ЦК
України.

А тому, до стягнення з відповідача на
користь позивача підлягає сума 150 326,89
грн. 3% річних за період прострочення
виконання грошового зобов'язання з
15.11.2012 р. по 14.10.2013р. та сума 24 578,11 грн.
інфляційних втрат за період
прострочення виконання грошових
зобов'язань з грудня 2012 р. по січень 2013
р.

Щодо стягнення штрафу та пені, колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 193, ч.1 230 ГК України,
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі
невиконання покупцем (відповідачем)
умов п.6.1. договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю пеню (крім суми
заборгованості) у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми прострочення
платежу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить стягнути з відповідача
пеню на загальну суму 516 203, 46 грн. та 7%
штрафу від суми простроченого платежу
на загальну суму 598 479, 54 грн., які
підлягали сплаті із заборгованості за
спожитий у жовтні 2012 р. газ - з 15.11.2012 р.
по 28.02.2013 р. (з урахуванням повної оплати
боргу відповідачем 28.02.2013 р.); з
заборгованості за спожитий у листопаді
2012 р. газ - з 15.12.2012 р. по 14.06.2013 р., за
спожитий у грудні 2013 р. газ - з 15.01.2013 р.
по 14.07.2013 р., а також 7 % штрафу за
несплату станом на 15.12.2012 р. - 1156651,28 грн.
заборгованості за спожитий у жовтні 2012
р. газ (заборгованість, яка прострочена
понад 30 днів) та станом на 15.01.2013 р. -
2580382,76 грн. заборгованості за спожитий у
листопаді 2012 р. природний газ.

Разом з тим, відповідачем в процесі
розгляду справи в суді першої
інстанції подано заяву в порядку ч.3
ст.267 ЦК України про застосування судом
строків позовної давності щодо
стягнення неустойки.

Суд першої інстанції вказану заяву
правомірно задовольнив, вказавши, що
позивачем обґрунтовано та в межах
строків позовної давності заявлено до
стягнення лише 476 709,56 грн. пені за
період прострочення виконання
грошових зобов'язань з 31.12.2012 р. по 14.07.2013
р. та 517 513,95 грн. штрафу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції
зменшив суму пені та штрафу, яка
підлягає до стягнення з відповідача на
90%, стягнувши 7% штрафу - 18 062, 68 грн. та
пені - 47 670, 96 грн., виходячи з того, що
відповідач закуповував природний газ
для виробництва теплової енергії, яка
споживалася населенням, бюджетними
установами та організаціями.
Відповідач працює за тарифами для
трьох груп споживачів: населення,
бюджет та інші. Тарифи для населення
встановлено на рівні нижчому за
собівартість послуг, рівень
відшкодування державою різниці у
тарифах та собівартістю не покриває 100%
собівартості. Затверджені державою
обсяги різниці в тарифах не
профінансовані у повній мірі. Згідно з
звітом про фінансові результати
підприємства за січень-грудень 2013 р.
чистий дохід підприємства становив 27 881
тис. грн., тоді як собівартість
реалізованої продукції - 35 709 тис. грн., а
сукупний дохід - «- 9719 тис. грн.». Розмір
нарахованої позивачем неустойки
становить надмірно велику суму,
стягнення якої з відповідача у повному
обсязі може негативно позначитися на
його подальшій господарській
діяльності.

Однак, колегія суддів не погоджується з
такою позицією суду першої інстанції,
виходячи з такого.

Відповідно до п. 1 ст.233 ГК України, суд
має право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Таким чином, майновий стан сторін, стан
розрахунків та соціальна значущість
підприємства мають значення для
вирішення питання про зменшення
неустойки. Втім, розмір, до якого суд
зменшив пеню (на 90%) не є співрозмірним,
в контексті інтересів позивача та
відповідача.

А тому, враховуючи принцип
справедливості та розумності та
інтереси обох сторін, суд апеляційної
інстанції вважає за доцільне зменшити
розмір суми штрафу та пені, яка
підлягає до стягнення з відповідача та
обґрунтовано заявлені в межах строків
позовної давності на 50% та відповідно
стягнути 238 354,78 грн. пені та 258 756, 98 грн. 7%
штрафу.

Щодо можливості зменшення штрафу та
пені на 50 %, тим самим врахування
інтересів як позивача та відповідача,
вказує і Вищий господарський суд
України у своїх постановах: від 23.04.2014 р.
у справі №912/1485/13, від 04.06.2014 р. у справі
№917/2512/13, від 05.06.2014 р. у справі №904/4883/13.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі в
частині наявності підстав та обставин,
достатніх для стягнення усього
обґрунтовано заявленого розміру
штрафних санкцій.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення суду необхідно скасувати
частково, в цій частині прийняти нове
рішення, яким зменшити розмір суми
штрафу та пені, яка підлягає до
стягнення з відповідача та
обґрунтовано заявлені в межах строків
позовної давності на 50% та відповідно
стягнути 238 354,78 грн. пені та 258 756, 98 грн. 7%
штрафу.

В решті позовних вимог рішення
місцевого суду необхідно залишити без
змін.

При скасуванні рішення суду
проводиться новий розподіл судових
витрат на підставі ст.49 ГПК України.
Згідно цієї ж статті, у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, судовий збір
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, враховуючи, що згідно ст.4
Закону України «Про судовий збір»,
ставка судового збору за подання
позовної заяви майнового характеру
становить не більше 60 розмірів
заробітної плати, судовий збір у
розмірі 73 080,00 грн. за розгляд справи в
суді першої інстанції необхідно
стягнути з відповідача на користь
позивача. За розгляд справи в суді
апеляційної інстанції стягнути з
відповідача на користь позивача
судовий збір у розмірі 4 971,11 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити
частково.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 12.03.2014 р. у
справі

№ 914/119/13 скасувати в частині
стягнення пені у сумі 47 670,96 грн. та
стягнення штрафу у сумі 51 751,4 грн. В цій
частині прийняти нове рішення, яким
стягнути 238 354,78 грн. пені та 258 756, 98 грн. 7%
штрафу.

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з комунального
підприємства «Дрогобичтеплоенерго»
(82100 м.Дрогобич Львівської області,
вул.Індустріальна, 1-а, )
на користь публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01601 м.Київ,
вул.Б. Хмельницького, 6, ідент. код 20077720) 5
799 707,73 грн. заборгованості, 24 578, 11 грн.
інфляційних втрат, 150 326,89 грн. 3% річних,
238 354,78грн. пені та 258 756, 98 грн. 7% штрафу.

4. Стягнути з комунального
підприємства «Дрогобичтеплоенерго»
(82100 м.Дрогобич Львівської області,
вул.Індустріальна, 1-а, )
на користь публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01601 м.Київ,
вул.Б. Хмельницького, 6, ідент. код 20077720)
судовий збір у розмірі 73 080,00 грн. за
розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Стягнути з комунального
підприємства «Дрогобичтеплоенерго»
(82100 м.Дрогобич Львівської області,
вул.Індустріальна, 1-а, )
на користь публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01601 м.Київ,
вул.Б. Хмельницького, 6, ідент. код 20077720)
судовий збір у розмірі 4 971,11 грн. за
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції.

Господарському суду
Львівської області видати накази на
виконання даної
постанови.

6. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному
порядку.

7. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 25.07.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Судді
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.