ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014 року
Справа № 904/2514/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б.
(доповідач)

суддів: Тищик І.В., Білецької Л.М.

при секретарі судового засідання:
Малик С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: представник за
довіреністю Аржанухім В.Л., довіреність
від 01.10.13р. № 0110/13

від відповідача: у судове засідання не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Інтерпайп Нижньодніпровський
трубопрокатний завод» на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 16.06.2014 р. по справі № 904/2514/14
(суддя Юзіков С.Г.)

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікопроммаш»,
м. Нікополь, Дніпропетровської
області

до Публічного акціонерного товариства
«Інтерпайп Нижньодніпровський
трубопрокатний завод», м.
Дніпропетровськ

про стягнення 787711,58 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 16.06.2014 р.
по справі № 904/2514/14 позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікопроммаш»
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 666075,84 грн. основного
боргу, 44505,33 грн. пені, 67403,57 грн. збитків
від інфляції, 9726,84 грн. 3 % річних та 15754,23
грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване неналежним виконанням
відповідачем зобов'язання перед
позивачем з оплати виконаних
підрядних робіт, що є порушенням умов
укладеного із позивачем договору та є
підставою для примусового стягнення з
відповідача на користь позивача суми
основного боргу, пені, збитків від
інфляції та 3 % річних.

Непогоджуючись з даним рішенням
відповідач звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, згідно якої просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.06.2014 р.
по справі № 904/2514/14 та прийняти нове
рішення, яким задовольнити вимоги
позивача частково, а саме: стягнути з
відповідача на користь позивача суму
основного боргу по договору № 560131097 від
16.05.2013 р. у розмірі 666075,84 грн. та
задовольнити заяву відповідача про
розстрочку виконання рішення на шість
місяців, рівними частками, а в іншій
частині позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
незаконністю та необґрунтованістю
прийнятого рішення з неповним та
необ'єктивним з'ясуванням всіх
обставин справи в їх сукупності, а
також порушенням і неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги,
апелянт звертає увагу колегії суддів
на той факт, що суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з відповідача на
користь позивача суми основного боргу
не встановив, коли саме у
відповідача виникло грошове
зобов'язання перед позивачем
відповідно до умов договору та з якого
моменту слід відраховувати початок
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

На думку скаржника, грошове
зобов'язання у відповідача перед
позивачем виникає з моменту надання
позивачем рахунків та податкових
накладних на оплату робіт по договору.
Однак, позивач не надав суду доказів
коли саме він надав відповідачу
рахунки та податкові накладні на
виконані по договору роботи, а суд в
свою чергу не переконався чи надавав
взагалі позивач відповідачу
розрахунки та податкові накладні та
коли саме відповідач отримав ці
рахунки та податкові накладні. Таким
чином, судом не було встановлено період
прострочення грошового зобов'язання
відповідача, у зв'язку з чим суд
безпідставно стягнув з відповідача
наступні суми: 44505,33 грн. - пені, 67403,57 грн.
інфляційних збитків, 9726,84 грн. 3 % річних.

Крім того, апелянт вважає, що прийняття
місцевим господарським судом рішення
без участі представника відповідача,
позбавило останнього права на
звернення до суду з заявою про
розстрочку виконання рішення.

В обґрунтування заяви про розстрочку
виконання судового рішення строком на
шість місяців, апелянт посилається на
тяжке матеріальне становище
підприємства, збитковість
підприємства відповідача, що
підтверджується балансами
підприємства станом на 31.12.2013 р. та
31.03.2014 р. (сума дебіторської
заборгованості підприємства в
декілька разів перевищує суму
кредиторської заборгованості).
Стягнення суми заборгованості в
повному обсязі, так само як і звернення
стягнення на майно відповідача,
призведе до зупинення діяльності
підприємства відповідача, а також
невиплату заробітної плати 5200
працівникам підприємства, несплату
податків та інших обов'язкових
платежів.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
10.07.2014 р. апеляційна скарга прийнята до
розгляду у судовому засіданні на 12:15
год. 29.07.2014 р. у складі колегії суддів:
головуючої судді Паруснікова Ю.Б.,
Тищик І.В., Білецької Л.М.

У судовому засіданні 29.07.2014 р.
представник позивача проти вимог
апеляційної скарги та заяви
відповідача про розстрочку судового
рішення строком на шість місяців
заперечував, посилаючись на їх
безпідставність та відсутність
підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого рішення
місцевого господарського суду, а також
надав відповідний відзив на апеляційну
скаргу (а. с. 130-132).

Відповідач (скаржник) у судове
засідання не з'явився, участі у
судовому засіданні свого представника
не забезпечив, надав клопотання про
відкладення розгляду справи на інший
день у зв'язку з відпусткою його
представника (а. с. 134).

29.07.2014 р. у судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

У відповідність ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
а рішення місцевого господарського
суду слід залишити без змін за
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом 16.05.2013 р. між позивачем,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нікопроммаш»
(підрядником) та відповідачем
Публічним акціонерним товариством
«Інтерпайп Нижньодніпровський
трубопрокатний завод» (замовником)
укладено договір № 560131097 на виконання
робіт по ремонту електроустаткування
(далі - договір), згідно якого (п. 1.1.)
замовник доручає і оплачує, а
підрядник зобов'язується виконати
ремонт електроустаткування і його
запасних частин (далі - устаткування),
із проведенням повної після ремонтної
діагностики на випробувальній станції.

Згідно п. 2.1. загальна сума договору
орієнтовано складає 945576,00 грн., у
тому числі ПДВ 157596,00 грн.

Згідно п. 3.2. договору, прийом-передача
устаткування із супровідною
документацією в ремонт і з ремонту
оформлюється "Актами прийому-здачі
електроустаткування" (Додатки № 2 і 3 до
цього договору). У зазначених актах
вказується наданий заводський
(інвентарний) номер кожної одиниці
ремонтованого устаткування,
позначений на корпусі устаткування (за
наявності).

Підписаний акт приймання
електроустаткування в ремонт є також
підтвердженням того, що підрядник несе
відповідальність за збереження
устаткування за кількістю й заставній
вартості, згідно з представленої
замовником накладної.

Відповідно до п. 3.5. договору,
здача-приймання виконаної роботи з
ремонту устаткування оформлюється
актом здачі-приймання виконаних робіт,
підписаним сторонами. Приймання кожної
партії устаткування після ремонту за
якістю здійснюється за участю
представника замовника на території
підрядника і
відображається в акті здачі-приймання
виконаних робіт, який підписується
уповноваженими представниками сторін.

Згідно п. 3.7. договору, сторони
визначили, що замовник зобов'язаний
прийняти виконані роботи і підписати
акт здачі-прийому виконаних робіт
протягом 5-ти (п'яти) робочих днів з
моменту пред'явлення робіт до
приймання. Якщо протягом 5 (п'яти)
робочих днів з моменту пред'явлення
робіт до приймання надходить
мотивована відмова від підписання акту
виконаних робіт, сторонами складається
двосторонній акт з переліком претензій
і термінів їх усунення. Доопрацювання
здійснюється за рахунок підрядника. За
відсутності мотивованої відмови
замовника від підписання акту
здачі-прийому виконаних робіт, акти
здачі-прийому виконаних робіт
вважаються прийнятими замовником.

Згідно п. 4.1. договору, період
проведення робіт: квітень 2013 року -
січень 2014 року.

Замовник протягом 90 календарних днів
після підписання сторонами акту
прийому-передачі виконаних робіт
перераховує підрядникові (за наявністю
виставленого останнім рахунку і
податкової накладної) суму, обумовлену
у вказаному акті. Замовник
має право затримати розрахунки за
роботи, виконані з недоробками і
дефектами, виявленими при прийманні
устаткування в
експлуатацію, до їх усунення (п. 5.1.
договору).

Пунктом 8.1. договору, сторони погодили,
що за порушення термінів оплати (по п.
5.1. цього договору) замовник сплачує
підряднику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє в період
прострочення, від суми заборгованості,
за кожен день прострочення.

На виконання умов договору, протягом
липня-грудня 2013 року, позивач виконав
роботи з ремонту електроустаткування
відповідача на загальну суму 666075,84 грн.
Відповідачем підписані 19 відповідних
актів здачі-приймання виконаних робіт
(а. с. 18-21, 24-26, 29, 32-34, 37, 40, 43, 46, 49, 52, 55, 58).
Роботи прийняті повноважними
представниками без зауважень та в
порядку визначеному договором.

В порушення п. 5.1. договору, відповідач
оплату за виконані позивачем роботи не
здійснив, що саме і є причиною
виникнення даного спору.

З посиланням на п. 8.1. договору та ч. 2 ст.
625 ЦК України, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, на суму
прострочення сплати основного боргу у
розмірі 666075,84 грн., позивач нарахував до
сплати відповідачу пеню у
розмірі 44505,33 грн., збитки від інфляції у
розмірі 67403,57 грн. та 3 % річні у
розмірі 9726,84 грн. (а. с. 100).

На час розгляду справи, відповідач
доказів повернення позивачу суми
простроченого боргу, у тому числі
штрафних санкцій, суду не надав.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Статтею 846 ЦК України передбачено, що
строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду.

У відповідність ст. ст. 525, 526 ЦК України
та ст. 193 ГК України, цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 180 ГК України, зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (ч.1 ст. 530 ЦК
України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду стосовно неналежного виконання
відповідачем визначених договором
майново-господарських зобов'язань
перед позивачем з оплати виконаних
підрядних робіт, що є порушенням умов
укладеного із позивачем договору та
вищевказаних приписів діючого
законодавства, тому позовні вимоги про
примусове стягнення з
відповідача основного боргу у розмірі
666075,84 грн. є обґрунтованими
і підлягають задоволенню в повному
обсязі.

За умовами п. 8.1. договору, за порушення
термінів оплати (по п. 5.1. цього
договору) замовник сплачує підряднику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діє на період
прострочення від суми заборгованості,
за кожен день прострочення.

Відповідно до останньої заяви про
збільшення розміру позовних вимог
(а. с. 96), розмір нарахованої позивачем
до сплати відповідачу пені з 30.10.13р.
по 16.06.14р., складає 44505,33 грн.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Перевіривши розрахунок позивачем суми
пені, колегія суддів вважає його
обґрунтованим і таким, що підлягає
задоволенню у повному обсязі, у сумі
44505,33 грн. за період з 30.10.13р. по 16.06.14р.

Згідно положень ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання;
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі положень ст. 625 ЦК України
на суму основного боргу позивач
нарахував до сплати відповідачу 9726,84
грн. 3 % річних за період з 30.10.13р. по
16.06.14р. Розрахунок 3% річних відповідає
матеріалам справи.

Отже, за наявності встановленого факту
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, місцевим господарським
судом правомірно задоволено позовні
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача 3% річних.

Нараховані позивачем до сплати
відповідачу інфляційні за листопад 2013
року - червень 2014 року, у сумі 67403,57 грн.
також відповідають розрахунку, є
правильними і підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
у повному обсязі.

Доводи апелянта стосовно того, що
грошове зобов'язання у відповідача
перед позивачем виникає з моменту
надання позивачем рахунків та
податкових накладних на оплату робіт
по договору, колегією суддів
відхиляється з огляду на наступне.

Умовами договору (п. 5.1.) чітко
визначено, що замовник повинен
протягом 90 календарних днів після
підписання сторонами акту
прийому-передачі виконаних робіт
перерахувати підряднику суму
обумовлену у вказаному акті.

Колегія суддів вважає, що Акти
здачі-приймання виконаних робіт є
самостійними підставами виникнення
обов'язку із здійснення розрахунку за
виконання робіт. У свою чергу
рахунок-фактура є документом, який
містить тільки платіжні реквізити, на
які потрібно перерахувати кошти.

З огляду на вищезазначене,
колегія суддів вважає, що ненадання
позивачем визначених п. 5.1. договору
рахунків та податкових накладних не
може бути відкладальною умовою у
розумінні ст. 212 ЦК України та вважатись
простроченням кредитора в розумінні
ст. 613 ЦК України, як про те стверджує
відповідач.

Відтак, відсутність виставлених
рахунків на оплату виконаних робіт та
податкових накладних не звільняє
відповідача від обов'язку виконати
грошове зобов'язання у визначений
строк за наявності встановленого
строку для оплати виконаних робіт.
Такої ж правової позиції дотримується
Верховний Суд України у своїй
постанові від 29.09.2009 р. № 37/405.

Крім того, колегія суддів вважає
безпідставним посилання апелянта на
той факт, що прийняття місцевим
господарським судом рішення без участі
представника відповідача, позбавило
останнього права на звернення до суду з
заявою про розстрочку виконання
рішення, оскільки відповідач про дату,
час та місце судового засідання
повідомлений належним чином, про що
свідчать відповідні повідомлення про
вручення поштових відправлень (а. с. 66,
86).

У відповідність абзацу 3 пункту 3.9.1.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (із змінами та
доповненнями) особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно п. 3.9.2. вищезазначеної Постанови
пленуму ВГСУ, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Приймаючи до уваги обізнаність
відповідача про дату, час та місце
розгляду справи, а також обмеження
передбачені ст. 69 ГПК України щодо
вирішенні спору господарським судом,
колегія суддів вважає правомірним
розгляд справи за відсутності
представника відповідача.

Між тим, в матеріалах справи відсутні
докази ненадання судом матеріалів
справи для ознайомлення відповідачу
(скарга на дії судді, помічника судді).

З урахуванням вищезазначеного доводи
апелянта, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують встановлених
обставин у справі, а тому не
заслуговують на увагу і задоволенню не
підлягають.

Окрім того, колегія суддів вважає
такою, що не підлягає задоволенню заява
апелянта про розстрочку виконання
судового рішення на підставі скрутного
фінансового становища боржника (ПАТ
«Інтерпайп НТЗ»), що ускладнює
добровільне виконання рішення, з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 7.8. Постанови пленуму
ВГСУ від 17.10.2012 р. № 9 питання про
відстрочку або розстрочку виконання
постанови апеляційної чи касаційної
інстанції за наявності обставин,
передбачених ч. 1 ст. 121 ГПК, вирішує сама
апеляційна чи касаційна інстанція,
якщо ці обставини стали їй відомі до
прийняття постанови за результатами
перегляду рішення господарського суду
першої інстанції. У цих випадках припис
про відстрочку або розстрочку, зміну
способу та порядку виконання
відповідної постанови має міститися в
її резолютивній частині.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач 07.07.2014 р., разом
з апеляційною скаргою, через
канцелярію апеляційного
господарського суду звернувся із
заявою про розстрочку виконання
рішення суду від 16.06.2014 р., рівними
частинами на шість місяців до 30 числа
кожного місяця, посилаючись на
скрутне фінансове становище,
збитковість підприємства відповідача,
що підтверджується балансами
підприємства станом на 31.12.2013 р. та
31.03.2014 р., а також на той факт, що
стягнення суми заборгованості в
повному обсязі, так само як і звернення
стягнення на майно відповідача,
призведе до зупинення діяльності
підприємства відповідача, а також
заборгованості з заробітної плати
перед власними працівниками.

Частиною 1 ст.121 ГПК України
встановлено, що при наявності обставин,
які ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення, або роблять його неможливим у
строк, або встановленим господарським
судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні
спору та інші обставини справи.

При цьому, господарський суд повинен
враховувати можливі негативні
наслідки для боржника при виконанні
рішення у встановлений строк чи
попередньо встановленим способом, а
також необхідно враховувати такі ж
наслідки і для стягувача при затримці
виконання рішення та не допускати їх
настання.

Також слід зауважити, що передбачені
ст.121 ГПК України обставини, з
якими закон пов'язує можливість
надання розстрочки, є оціночними.

Колегією суддів встановлено, що
наведені боржником обставини
в обґрунтування заяви не
засвідчують неможливості виконання
рішення місцевого господарського суду
в даній справі і не є винятковими в
розумінні ст.121 ГПК України. Ці
обставини лише вказують на те, що
виконання судового рішення зі
справи негативно впливає на фінансовий
стан боржника.

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона з допомогою належних та
допустимих доказів повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.
ст. 32-36 ГПК України, слід вважати
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Таким чином, вимоги скаржника
викладені в заяві про надання
розстрочки виконання рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 07.07.2014 р. на шість місяців до
30 числа кожного місяця, колегією суддів
відхиляються з огляду на те, що
надання розстрочки, з урахуванням
інфляційних процесів, які
відбуваються в економіці держави може
негативно вплинути на майнові права та
інтереси позивача по справі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, колегія суддів дійшла до
висновку про необхідність повернення
частини від суми оплаченого
відповідачем судового збору за подання
апеляційної скарги за платіжним
дорученням № 2080 від 27.06.2014 р., з огляду
на її переплату у розмірі 6660,76 грн.,
оскільки, як вбачається з прохальної
частини апеляційної скарги, скаржник
оскаржує рішення лише в частині пені,
інфляційних збитків та 3 % річних всього
на суму 121635,74 грн., відповідно розмір
судового збору, який підлягав оплаті
складає 1216,36 грн.

Таким чином, розмір переплаченої
суми судового збору становить 6660,76 грн.,
яку слід повернути апелянту з
Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Інтерпайп
Нижньодніпровський трубопрокатний
завод» залишити без задоволення,
а рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.06.2014 р.
у справі № 904/2514/14 без змін.

Відмовити Публічному акціонерному
товариству «Інтерпайп
Нижньодніпровський трубопрокатний
завод» у задоволенні заяви про
розстрочку виконання судового рішення
у справі № 904/2514/14.

Повернути Публічному акціонерному
товариству «Інтерпайп
Нижньодніпровський трубопрокатний
завод» (49081, м. Дніпропетровськ,
вул. Столєтова, 21, ) з
Державного бюджету України 6660,76 грн.
судового збору за подання апеляційної
скарги, внесеного в більшому розмірі
ніж встановлено законом за платіжним
дорученням № 2080 від 27.06.14р., яке
знаходиться в матеріалах справи №
904/2514/14.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено
01.08.2014 р.

Головуючий
Ю.Б. Парусніков

Судді
І.В. Тищик

Л.М. Білецька